Єдиний унікальний номер 205/12616/25
Номер провадження2/205/2011/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року           м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі: головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шерекіної А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг за водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року до Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшов позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг за водопостачання та водовідведення.
В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем (відповідальним квартиронаймачем) - ОСОБА_1 встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 ., та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідач ОСОБА_1 є відповідальним квартиронаймачем, але оплату за надані позивачем послуги тривалий час не здійснює, у зв`язку з чим, станом на 31.05.2025 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 28502,17 грн., яка складається із: суми основного боргу 26 440,35 грн. за період з січня 2016 року по травень 2025 року, інфляційного збільшення суми боргу 1829,53 грн. за період з липня 2018 року по січень 2022 року, 3% річних – 232,29 грн. за період з липня 2018 року по січень 2022 року. 
У вказаній квартирі зареєстрований також інший відповідач – ОСОБА_2 , який є солідарним боржником, оскільки користуюється нарівні з власником усіма правами та обов`язками.
Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутися до суду із даним позовм, в якому просить стягнути солідарно із відповідачів на свою користь суму заборгованості в розмірі 28502,17 грн. та судові витрати по справі.
Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 25.08.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача Бараненко Б.Є., не зявився. До суду подав заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.
Відповідач – ОСОБА_2 27.02.2026р. до суду подав Відзив на позов, в якому посилаючись на викладені обставини та доводи просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати строки позовної давності. Також, 10.03.2026р. ним подано клопотання про частковое визнання позовних вимог в межах позовної давності, яка, на його думку, встановлюється тривалістю у три роки. 
Стороною позивача 20.04.2026р. подано додаткові пояснення з урахуванням Відзиву на позов поданого ОСОБА_2 , в яких посилаючись на викладені доводи зазначає, що всі нарахування та розрахунки зроблено належним чином та обґрунтовано, у відповідності до встановлених тарифів та норм відповідно до кількості зареєстрованих осіб до встановлення приладу обліку холодної води, а після встановлення лічильника – за його показниками. Щодо застосування строків позовної давності, зазначив, що позовна заява подана до суду під час дії воєнного стану в Україні. На думку представника, при вирішенні цієї справи необхідно взяти до уваги зміни, внесені до Цивільного кодексу України, оскільки в такому випадку строки позовної давності обчислюються з 03.2017 року по 05.2025 року. Також зазначає, що за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, боржник несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 ЦК України. Звертає увагу суду, що позивач заявляв вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, які були нараховані за період з 07.2018р. по 01.2022р. , а після проголошення воєнного стану з 24.02.2022р. на дату звернення до суду, позивач не нараховує інфляційних витрат на суму боргу відповідно до постанови КМУ №206 від 05.03.2022р. «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».
Відповідач – ОСОБА_1 , 12.06.2026р. до суду надала письмову заяву, в якій частково визнає позовні вимоги в розмірі 3-х років заборгованості, застосовуючи строк позовної давності на всю заборгованість. Інші вимоги не визнає. Також, просить спарву розглядати у її відсутність. Повідомила, що ОСОБА_2 служить в ЗСУ.
Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачам були створені належні та достатні умови для подання до суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає за можливе ухвалити відповідне рішення по справі на підставі наявних матеріалів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що предметом господарської діяльності позивача КП «Дніпроводоканал» ДМР є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» ДМР (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 21.02.2024 року № 79/47.
01.12.2021 року КП «Дніпроводоканал» ДМР на офіційному сайті розміщено повідомлення про публічну пропозицію (оферту) у зв`язку з прийняттям 03.12.2020 року Закону України № 1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» та опубліковано публічну пропозицію (оферту) про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення для споживачів власників (співвласників, користувачів) житлових та нежитлових приміщень в багатоквартирному будинку, а також власників (користувачів) індивідуальних (садибних) житлових будинків.
Даний договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному сайті КП «Дніпроводоканал» ДМР співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, а власник (користувачів) індивідуального (садибного) житлового будинку не вчинив дій щодо відключення (відмови) від послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (за наявності).
Індивідуальні споживачі у багатоквартирних житлових будинках, власники (користувачі) індивідуальних (садибних) житлових будинків, які фактично користуються послугами з централізованого водопостачання та водовідведення або звертаються до КП «Дніпроводоканал» ДМР для отримання вказаних послуг вважаються такими, що ознайомлені, погоджуються та приєднуються до умов Договору.
У зв`язку з тим, що даний договір є договором приєднання, його умови не підлягають узгодженню зі стороною, що приєднується (споживачем).
Договір розміщено на веб-сайті КП «Дніпроводоканал» ДМР у вільному доступі та у спосіб, що забезпечує ознайомлення зі змістом цього договору кожної особи, що отримує та звертається до підприємства для отримання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення.
01.03.2022 року КП «Дніпроводоканал» ДМР на офіційному сайті розмістило повідомлення про публічну пропозицію (оферту), у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №85 від 2.02.2022 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690».
Відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг КП «Дніпроводоканал» ДМР та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб від 16.06.2025 року, а також відповідями з Єдиного державного демографічного реєстру від 35.08.2025 року та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 22.09.2025 року на запит суду. Реєстрація за вказаною адресою відповідачами не заперечувалась.
За вказаною адресою для оплати послуг з водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» ДМР відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що вбачається із розрахунку заборгованості по особистому рахунку за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 . Вказані обставини відповідачами також не заперечувались.
Зазначене свідчить, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, а саме, КП «Дніпроводоканал» ДМР надає відповідачам послуги водопостачання та водовідведення, а відповідачі, в свою чергу, мають оплачувати вартість отриманих послуг відповідно до встановлених тарифів.
Представником позивача надано до суду розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що станом на 31.05.2025 року заборгованість відповідачів становить 28502,17 грн., яка складається із: суми основного боргу 26440,35 грн. за період з січня 2016 року по травень 2025 року, інфляційного збільшення суми боргу – 1829,53 грн. за період з липня 2018 року по січень 2022 року, 3% річних - 232,29 грн. за період з липня 2018 року по січень 2022 року.
У добровільному порядку вказана заборгованість відповідачами погашена не була.
Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами у вказаній справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відсутність укладеного між сторонами договору не звільняє споживача обов`язку щодо оплати наданих йому послуг централізованого опалення, постачання гарячої води (підігріву питної води).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 (14-448цс19) від 07 липня 2020 року висловлена правова позиція, відповідно до якої факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.
Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року, який введено в дію 01 травня 2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частина 1 ст. 322 ЦК України визначає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно із п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (із змінами і доповненнями), встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Матеріалами справи підтверджено, що сторони по справі знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно з якими позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі зобов`язанібули сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.
Згідно Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою КМУ від 05.07.2019 року № 690, споживач зобов`язаний інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадку та порядку, передбачених договором.
Відповідно до п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, які діяли до 01.05.2022 року, споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.
Також, споживач послуг має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору, згідно п. 7 ч. 45 Правил № 690.
Відповідно до п. 1 пп. 1.2. Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності, від оплати за послуги холодного і гарячого водопостачання та водовідведення, затвердженого рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 26.02.2013 року № 82 (далі рішення № 82) наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім`ї, за період тимчасової відсутності, мають право на несплату вартості ненаданих послуг з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення при дотриманні певних умов.
Відповідно до п. 1.2. Рішення № 82, у разі тимчасової відсутності одного або декількох членів сім`ї, за умови подання протягом місяця в районі дільниці КП «Дніпроводоканал» документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї:
- заява про тимчасову відсутність одного або декількох членів сім`ї із зазначенням періоду та місця перебування;
- довідка підприємства-виконавця послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території про склад сім`ї із зазначенням усіх зареєстрованих осіб у квартирі (приватному будинку);
- документ, шо підтверджує факт перебування одного або декількох членів сім`ї в іншому місці відповідно до ЗУ «Про свободу пересування» (документ повинен містити кутовий штамп з реєстраційним номером, дату видачі, бути засвідчений печаткою);
- для працюючих - довідка з місця роботи про перебування у відпустці, відрядженні (із зазначенням терміну відпустки, відрядження);
- для виїжджаючих за межі України - копії документа із штампом про перетин кордону.
Суд зазначає, що оскільки відповідачі зареєстровані за вказаною адресою тривалий час та користуються комунальними послугами, відповідно користувалися послугами, тому суд вважає, що вони є належними солідарним боржниками.
Наданий представником позивача розрахунок заборгованості відповідачами, у розумінні вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України, не спростований. Будь-яких платіжних документів, що підтверджують сплату вказаного боргу, або власних розрахунків суми заборгованості з боку відповідачів суду подано не було.
Згідно із ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно із ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Відповідачами було надано до суду заяви у яких зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду із вказаним позовом, що є підставною для відмови у задоволенні позовних вимог.
Так, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
При вирішенні питання про застосування положень чинного законодавства про перебіг строку позовної давності, суд приймає до уваги той факт, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року № 540-IX, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року № 211 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 року установлено карантин, який тривав до 30.06.2023 року.
Разом з тим, 15.03.2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Із позову та розрахунків заборгованості, долучених до позовної заяви, вбачається, що сума основного боргу за оплату послуг водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , розрахована представником позивача за період з січня 2016 року по травень 2025 року.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги період дії карантину (з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року) та період дії в Україні воєнного стану (який на даний час триває), суд доходить висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з січня 2016 року по 12.03.2017 року, а тому заявлена заборгованість за вказаний період не підлягає стягненню.
Таким чином, суд зазначає, що сума основного боргу має бути розрахована за період з 12.03.2017 року по 31.05.2025 року, що відповідно становить 24 976,46 грн. 
Окрім того, виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Суд також зазначає, що інфляційні втрати та 3% річних розраховані позивачем до 31.01.2022 року, що не порушує законодавство, зокрема постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» відповідно до якої до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Згідно із ст.ст. 76,77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Приписами ст. 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, з огляду на вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини, у даному випадку, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за оплату послуг за водопостачання та водовідведення за період з 12.03.2017 року по 31.05.2025 року (включно), а відповідачами допущено порушення вимог Закону, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення солідарно із відповідачів на користь позивача заборгованості за водопостачання та водовідведення у загальному розмірі 27 038,28 грн., яка складається із: суми основного боргу за період з 12.03.2017 року по 31.05.2025 року у розмірі 24 976,46 грн., інфляційного збільшення суми боргу за період з липня 2018 року по січень 2022 року (включно) – 1829,53 грн.; 3% річних за період з липня 2018 року по січень 2022 року (включно) – 232,29 грн. У задоволенні позовних вимог в іншій частині слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, судовий збір віднесений до складу судових витрат, які не є зобов`язанням в розумінні ст. 509 ЦК України та відсутні підстави для стягнення їх на підставі ст. 543 ЦК України в солідарному порядку, як про те просив представник позивача, а тому сплачений позивачем судовий збір необхідно стягнути у рівних частках із відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2 872,48 грн. (27038,28*3028(/28502,17).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 509, 526, 541, 543, 610, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 247, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг за водопостачання та водовідведення - задовольнити частково

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ: 03341305, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Троїцька, 21а) заборгованість по оплаті послуг за водопостачання та водовідведення у загальному розмірі 27 038,28 грн. (двадцять сім тисяч тридцять вісім грн.. 28 коп.), яка складається із: суми основного боргу за період з 12.03.2017 року по 31.05.2025 року у розмірі 24 976,46 грн., інфляційного збільшення суми боргу за період з липня 2018 року по січень 2022 року (включно) – 1829,53 грн.; 3% річних за період з липня 2018 року по січень 2022 року (включно) – 232,29 грн.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути у рівних частках із ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ: 03341305, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Троїцька, 21а) судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 872,48 грн. (дві тисячі вісімсот всімдесят дві грн.. 48 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя        Н.Г. Остапенко