справа №176/1571/26
провадження №2/176/1587/26

РІШЕННЯ
Іменем України

21 липня 2026 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області
у складі: головуючої судді Павловської І.А.,
за участі секретаря Ніколенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Жовті Води Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоновосілківської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області, про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Король Т.В. звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить:
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 . 
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення – для бслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 .
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1774 га, цільове призначення – для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 .
Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, щоІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати – ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, а також земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, що вказане нерухоме майно ОСОБА_2 прийняла у спадщину після смерті своєї матері – ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак за життя не оформила свої спадкові права на житловий будинок та земельні ділянки.
Після смерті ОСОБА_3 її донька ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном. У подальшому ОСОБА_2 проживала у вказаному житловому будинку до дня своєї смерті.
Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла її донька – ОСОБА_1 . Після смерті матері позивачка звернулася до нотаріуса для оформлення спадкових прав, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа.
Зазначає, що на частину спадкового майна, а саме на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 7,2498 га, 4,000 га та 7,3100 га, позивачці були видані свідоцтва про право на спадщину за законом.
Разом з тим свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,1774 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , видані не були.
Позивачка зазначає, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає.
Вказує, що житловий будинок належав її бабусі – ОСОБА_4 , а земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства належали ОСОБА_3 .
Таким чином, після смерті ОСОБА_3 спадщину фактично прийняла її донька ОСОБА_2 , а після смерті останньої спадщину прийняла її донька ОСОБА_1 .
Позивачка зазначає, що ОСОБА_2 за життя не звернулася до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину після смерті своєї матері та не отримала свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок і земельні ділянки.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та припиненням діяльності приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу, яким була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , позивачка не мала можливості належним чином завершити оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
З метою продовження спадкової справи та оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Позивачка вказує, що оригінали правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно були втрачені під час евакуації із зони активних бойових дій, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку.
За таких обставин позивачка вважає, що її право на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за законом.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2026 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.
Позивач у судове засідання не з`явився. При цьому, представник позивача – адвокат Король Т.В. надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.
Представник відповідача Великоновосілківської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. 
Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , яка на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 29 серпня 1988 року Зеленопільською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Великоновосілківської районної ради народних депутатів від 20 січня 1988 року № 8, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_4 .
Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області, ухваленим у березні 2005 року за заявою ОСОБА_2 , встановлено обставини щодо розбіжностей у зазначенні імені її матері: у свідоцтві про народження ОСОБА_2 її матір зазначена як ОСОБА_4 , тоді як у свідоцтві про смерть — ОСОБА_3 .
Зазначене рішення суду оцінюється судом у сукупності з іншими доказами у справі, зокрема зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 29 серпня 1988 року, свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 , документами щодо її місця проживання, державним актом на право приватної власності на землю, а також документами, що підтверджують родинні відносини.
Оцінивши зазначені докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є однією і тією самою особою.
При цьому суд враховує, що адреса житлового будинку у свідоцтві про право власності, документах щодо місця проживання ОСОБА_3 та інших документах, що стосуються спадкового майна, узгоджується за населеним пунктом та номером будинку.
За таких обставин суд вважає доведеним, що житловий будинок, право власності на який відповідно до свідоцтва про право власності від 29 серпня 1988 року було зареєстровано за ОСОБА_4 , є тим самим житловим будинком, яким володіла та користувалася ОСОБА_3 та який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, зазначений житловий будинок входив до складу майна, яке належало ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини після її смерті.
Крім того, згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ДН № 2266, виданим 04 вересня 1997 року Зеленопільською сільською радою народних депутатів, ОСОБА_3 належали земельні ділянки площею 0,2500 га, цільове призначення — для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,1774 га, цільове призначення — для ведення особистого підсобного господарства, розташовані за вказаною адресою.
З довідки № 39, виданої 06 лютого 2007 року виконавчим комітетом Зеленопільської сільської ради, вбачається, що ОСОБА_3 на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_2 , разом із донькою ОСОБА_2 .
Згідно з довідкою № 343 від 15 вересня 1999 року, виданою виконавчим комітетом Зеленопільської сільської ради, ОСОБА_2 у шестимісячний строк після смерті своєї матері ОСОБА_3 вступила в управління майном, що залишилося після її смерті.
Відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
З урахуванням установленого факту спільного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, а також підтвердженого документально факту вступу нею в управління спадковим майном, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .
До складу прийнятої ОСОБА_2 спадщини входили житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки площею 0,2500 га, цільове призначення — для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,1774 га, цільове призначення — для ведення особистого підсобного господарства.
Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття.
Таким чином, відсутність у ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 сама по собі не свідчить про неприйняття спадщини, оскільки матеріалами справи підтверджено факт її прийняття.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
З довідки № 319 від 26 вересня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Зеленопільської сільської ради, вбачається, що на день смерті ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , а тому відповідно до статті 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом.
Після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Гукова О.В. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 136/2016.
З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 46142906 від 13 грудня 2016 року вбачається, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є її дочка ОСОБА_1 .
Крім того, на частину спадкового майна — земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,2498 га, 4,0000 га та 7,3100 га — позивачці видано свідоцтва про право на спадщину за законом.
Зазначені обставини у своїй сукупності підтверджують прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 .
Разом з тим свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки площею 0,2500 га і 0,1774 га позивачці видані не були.
Судом встановлено, що у зв`язку з повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та бойовими діями на території Донецької області діяльність приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Гукова О.В. була зупинена.
Згідно з листом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 30818/37724-26-25/15.1 від 23 вересня 2025 року діяльність приватного нотаріуса Гукова О.В. на період дії воєнного стану зупинена, на теперішній час не поновлена та не припинена. Документи приватного нотаріуса до іншого нотаріуса або Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавалися, а інформація про їх місцезнаходження та стан збереження відсутня.
28 березня 2026 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Касицької Л.М. із заявою про продовження спадкової справи та оформлення спадкових прав.
Постановою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії позивачці відмовлено у зв`язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивачка вжила заходів для оформлення прийнятої нею спадщини у нотаріальному порядку, однак завершення такого оформлення стало неможливим з причин, що не залежать від її волі, а саме через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно та неможливість доступу до матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом, діяльність якого зупинена.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб — спадкоємців.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок її смерті.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив, та батьки.
Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття.
Згідно з частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 
Водночас статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Виконання цього обов`язку передбачає можливість нотаріального оформлення спадкових прав за наявності необхідних документів. Разом з тим сама відсутність свідоцтва про право на спадщину не припиняє права спадкоємця на прийняту ним спадщину. 
У цій справі позивачка звернулася до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на спірне нерухоме майно не змогла через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів та неможливість отримання документів зі спадкової справи, заведеної нотаріусом, діяльність якого зупинена. Таким чином, невиконання вимог щодо нотаріального оформлення спадкових прав зумовлено об`єктивними обставинами та не свідчить про неприйняття позивачкою спадщини.
За таких обставин суд вважає доведеним факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 та наявність у складі цієї спадщини спірного житлового будинку і земельних ділянок.
Щодо способу захисту порушеного права суд виходить із того, що відповідно до частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. 
У судовій практиці вимога спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно допускається як спосіб судового захисту, коли спадкоємець прийняв спадщину, однак не може оформити спадкові права у нотаріальному порядку через відсутність необхідних правовстановлюючих документів. 
У цій справі встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_2 прийнята позивачкою, однак нотаріальне оформлення права на спірне нерухоме майно є неможливим з об`єктивних причин, які не залежать від волі позивачки. За таких обставин вимога про визнання права власності на спадкове майно відповідає характеру порушеного права та є належним способом його судового захисту.
Належність житлового будинку до складу спадкового майна підтверджується свідоцтвом про право власності від 29 серпня 1988 року, відповідно до якого право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_4 , а також рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області, ухваленим у березні 2005 року, та іншими доказами у справі, які у своїй сукупності підтверджують тотожність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Належність земельних ділянок площею 0,2500 га, цільове призначення — для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,1774 га, цільове призначення — для ведення особистого підсобного господарства, ОСОБА_3 підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ДН № 2266, виданим 04 вересня 1997 року.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується послідовність переходу спадкових прав щодо спірного нерухомого майна: після смерті ОСОБА_3 спадщину фактично прийняла її дочка ОСОБА_2 , а після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла її дочка — ОСОБА_1 .
Судом не встановлено інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , які б прийняли спадщину або заявляли свої права на спірне нерухоме майно.
Суд також враховує, що у документах, виданих у різні роки, адреса спірного нерухомого майна зазначена як АДРЕСА_2 , тоді як у позовних вимогах та сучасних документах — АДРЕСА_1 . З урахуванням тотожності населеного пункту та номера будинку, відповідності інших ідентифікуючих відомостей, а також сукупності досліджених доказів суд доходить висновку, що зазначені документи стосуються одного й того самого об`єкта нерухомого майна. У зв`язку з цим при вирішенні позовних вимог суд виходить із сучасної адреси спірного майна, зазначеної у позовних вимогах: АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає доведеними родинний зв`язок позивачки зі спадкодавицею, факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 , факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 , належність спірного майна до складу спадщини, послідовність переходу спадкових прав, відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину, а також неможливість оформлення позивачкою спадкових прав у нотаріальному порядку.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом обставини, характер спірних правовідносин, належність спірного майна до спадщини, прийняття спадщини позивачкою та неможливість отримання нею свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку з причин, що не залежать від її волі, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Отже, за ОСОБА_1 підлягає визнанню право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення — для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 0,1774 га, цільове призначення — для ведення особистого підсобного господарства, розташовані за тією ж адресою.
Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Великоновосілківської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області, про визнання права власності на спадкове майно – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення – для бслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1774 га, цільове призначення – для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області Інна ПАВЛОВСЬКА