Справа № 127/14191/26 
Провадження № 3/127/3020/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 липня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №648450, складеним 24 квітня 2026 року інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Войцещук В.М., 23 квітня 2026 року о 23 годині 55 хвилин у місті Вінниці по вул. Праведників Світу (Максимовича), 4, ОСОБА_1 керував автомобілем Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. На законну вимогу поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій, усвідомлюючи наслідки такої відмови, від проходження огляду відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та просив закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування своєї позиції ОСОБА_1 зазначив, що у момент прибуття працівників поліції він нібито не керував транспортним засобом, а перебував біля автомобіля, тоді як за кермом знаходився його колега ОСОБА_2 , який і доставив його додому у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.
Також ОСОБА_1 зазначив, що хворіє на цукровий діабет І типу, а симптоми, які працівники поліції сприйняли як ознаки алкогольного сп`яніння, були проявами гіпоглікемічного стану та діабетичного кетозу, що на його думку, могло проявлятися запахом ацетону з ротової порожнини, порушенням координації рухів, мовлення та загальним погіршенням фізичного стану.
Крім того, ОСОБА_1 подав письмове клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів його вини. 
У поданому клопотанні зазначалося, що працівниками поліції не доведено факту безпосереднього керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не встановлено особу водія належними доказами, не забезпечено повного та об`єктивного дослідження обставин події, а матеріали справи не містять належних доказів перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.
Також вказує на порушення працівниками поліції вимог статті 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, зазначаючи, що відеофіксація події здійснювалася з перервами, огляд у закладі охорони здоров`я не проводився, а тому зібрані докази є недопустимими.
Окрім цього, посилався на положення статей 245, 247, 251, 252, 266 КУпАП, статті 62 Конституції України, практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, вважаючи, що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Допитана у судовому засіданні інспектор Управління патрульної поліції у Вінницькій області ОСОБА_3 пояснила, що 23 квітня 2026 року близько опівночі під час несення служби працівниками поліції було виявлено транспортний засіб Skoda Octavia, водій якого не виконав законну вимогу про зупинку транспортного засобу та зупинився лише біля воріт домоволодіння по вул. Праведників Світу, 4 у місті Вінниці.
Після зупинки транспортного засобу, зі слів ОСОБА_3 , із місця водія вийшов саме ОСОБА_1 , у якого були виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови та поведінка, що не відповідала обстановці. На законні вимоги працівників поліції пред`явити документи та пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 реагував агресивно, неодноразово відмовлявся виконувати вимоги поліцейських, намагався залишити місце події та уникнути проходження огляду, у зв`язку із чим відносно нього були складені адміністративні матеріали за частиною першою статті 130 та частиною першою статті 126 КУпАП, а транспортний засіб евакуйовано.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що 23 квітня 2026 року вона разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували на роботі допізна. За її словами, ОСОБА_1 стало зле, після чого ОСОБА_2 погодився відвезти його додому, керуючи автомобілем. Коли вони під`їхали до будинку, ОСОБА_1 вийшов із автомобіля та попрямував відчиняти ворота, після чого до нього підійшли працівники поліції.
Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні надав аналогічні пояснення, зазначивши, що саме він керував транспортним засобом, оскільки ОСОБА_1 почувався зле через стан здоров`я, а тому попросив доставити його додому.
Під час судового розгляду судом безпосередньо досліджено письмові матеріали справи, переглянуто відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції №473719 та №472968, надані на DVD-диску, а також заслухано пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, працівника поліції та свідків.
Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, працівника поліції, дослідивши письмові матеріали справи, переглянувши відеозаписи, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання постанови, а також запобігання правопорушенням.
Згідно зі статтею 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння, а також за відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого сп`яніння
З матеріалів справи встановлено, що 23 квітня 2026 року о 23 годині 55 хвилин у місті Вінниці по вул. Праведників Світу, 4 працівниками патрульної поліції був зупинений автомобіль Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , у якого поліцейськими були виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів та поведінка, що не відповідала обстановці.
Зазначені обставини відображені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №648450 від 24 квітня 2026 року, направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, рапорті працівника поліції, а також підтверджуються дослідженими судом відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.
Насамперед суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про відсутність належних доказів того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Під час безпосереднього дослідження відеозаписів у судовому засіданні встановлено, що на відеореєстраторах №473719 та №472968 у часовому проміжку 23:58:43-23:58:44 чітко зафіксовано, як саме ОСОБА_1 виходить із транспортного засобу з боку водія. Після виходу із автомобіля він направляється до воріт домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , намагаючись їх відчинити для заїзду автомобіля на територію домоволодіння.
Таким чином, твердження сторони захисту про те, що транспортним засобом керувала інша особа, повністю спростовуються дослідженим відеозаписом, який є безпосереднім та об`єктивним доказом факту перебування ОСОБА_1 саме за кермом автомобіля безпосередньо після його зупинки працівниками поліції.
Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року для притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП достатнім є встановлення факту виконання нею функцій водія під час руху транспортного засобу незалежно від тривалості такого керування.
Досліджений судом відеозапис свідчить, що транспортний засіб був зупинений працівниками поліції безпосередньо після завершення руху, а ОСОБА_1 одразу після зупинки вийшов саме із водійського місця.
Тому суд не приймає доводи ОСОБА_5 про те, що автомобілем керував свідок ОСОБА_2 , оскільки такі пояснення не узгоджуються із дослідженим відеозаписом та спростовуються ним.
Крім цього, працівник поліції ОСОБА_3 послідовно пояснила, що ще до моменту остаточної зупинки автомобіля екіпаж патрульної поліції спостерігав рух транспортного засобу, водій якого не виконав законну вимогу поліцейських про зупинку, подану із використанням проблискових маячків синього та червоного кольору, а також спеціального звукового сигналу. Автомобіль зупинився лише біля воріт домоволодіння за адресою вул. Праведників Світу, 4, після чого із місця водія вийшов саме ОСОБА_1 .
Суд підстав не довіряти показанням працівника поліції не встановив.
Такі показання є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, відповідають письмовим матеріалам справи та повністю підтверджуються дослідженими відеозаписами.
Натомість показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 суд оцінює критично.
Обидва свідки перебувають у дружніх та товариських відносинах із ОСОБА_1 , працюють разом із ним, а тому заінтересовані у результаті розгляду справи.
При цьому їх пояснення про те, що автомобілем керував ОСОБА_2 , безпосередньо спростовуються відеозаписом, на якому чітко зафіксовано вихід ОСОБА_1 саме із місця водія.
Крім того, зазначені свідки не змогли надати суду переконливих пояснень щодо причин, з яких особа, яка нібито керувала транспортним засобом, залишилася непоміченою працівниками поліції, тоді як саме ОСОБА_1 був зупинений одразу після виходу із автомобіля з боку водія. Під час відеозапису безпосередньо на місці події жоден зі свідків не повідомляв, що керувала інша особа, а не ОСОБА_6 . 
За таких обставин суд приходить до висновку, що показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 спрямовані виключно на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності, а тому не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Разом із цим судом не приймаються доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також про порушення працівниками поліції порядку проведення такого огляду.
Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частинами другою та третьою статті 266 КУпАП визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння. Аналогічні положення містяться в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735.
Із досліджених у судовому засіданні відеозаписів убачається, що після зупинки транспортного засобу працівники поліції неодноразово повідомляли ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме запаху алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови та поведінки, що не відповідала обстановці, після чого неодноразово пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Однак замість виконання законної вимоги поліцейських ОСОБА_1 фактично всіляко ухилявся від проходження такого огляду.
Як убачається з відеозаписів, останній неодноразово заявляв, що він не керував транспортним засобом, вимагав від працівників поліції надати докази керування автомобілем, ставив зустрічні запитання щодо законності їхніх дій, заперечував наявність ознак сп`яніння, повідомляв, що алкогольних напоїв не вживав, однак при цьому жодного разу не висловив чіткої та однозначної згоди пройти огляд на стан сп`яніння.
Більше того, досліджений судом відеозапис свідчить, що поведінка ОСОБА_1 була спрямована саме на уникнення проведення огляду. Він неодноразово відходив від працівників поліції, намагався зайти на територію домоволодіння, відмовлявся виконувати законні вимоги поліцейських, а в подальшому навіть намагався залишити місце події, що змусило працівників поліції вживати заходів для недопущення його втечі.
Такі дії суд розцінює як свідоме ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Сам по собі факт ведення дискусії з працівниками поліції, висловлення незгоди із законністю їхніх дій чи заперечення факту керування транспортним засобом не може свідчити про виконання водієм обов`язку, встановленого пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України.
Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово зазначав, що відмовою від проходження огляду слід вважати не лише категоричне словесне небажання пройти відповідний огляд, а й будь-яку поведінку особи, яка свідчить про умисне ухилення від його проведення, унеможливлює проведення огляду або спрямована на затягування процедури.
Саме така поведінка мала місце у даній справі.
При цьому суд звертає увагу, що на відеозаписах простежується явне небажання ОСОБА_1 виконувати законні вимоги працівників поліції. Замість проходження огляду останній протягом тривалого часу сперечався із поліцейськими, ставив численні запитання, неодноразово повторював, що він не керував автомобілем, вимагав пояснення підстав притягнення його до відповідальності, намагався залишити місце події та жодних дій, спрямованих на проходження огляду, не вчиняв.
За таких обставин суд доходить висновку, що саме поведінка ОСОБА_1 унеможливила проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у спосіб, визначений законом, а тому доводи сторони захисту щодо відсутності відмови від проходження огляду є безпідставними та спростовуються дослідженими доказами.
Додатково суд враховує, що наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння підтверджується не лише протоколом про адміністративне правопорушення та рапортом працівника поліції, а й безпосередньо переглянутими судом відеозаписами, на яких зафіксовано порушення координації рухів, хитку ходу, невпевнену поведінку, порушення мовлення, а також поведінку, що явно не відповідала конкретній дорожній обстановці. Сукупність зазначених ознак повністю відповідає пункту 3 Інструкції №1452/735 та давала працівникам поліції достатні правові підстави запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога працівників поліції про проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння була законною, обґрунтованою та відповідала вимогам статті 266 КУпАП, пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та Інструкції №1452/735, а поведінка останнього свідчила про свідоме ухилення від виконання такого обов`язку.
Разом із тим суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що виявлені у ОСОБА_1 ознаки були обумовлені виключно наявністю у нього цукрового діабету І типу та можливим гіпоглікемічним станом.
На підтвердження зазначених обставин стороною захисту до матеріалів справи долучено копії медичних документів, зокрема виписку із медичної карти стаціонарного хворого, відповідно до якої ОСОБА_1 у 2019 році проходив лікування з приводу цукрового діабету І типу, а також довідку військово-лікарської комісії щодо його непридатності до військової служби.
Суд не ставить під сумнів сам факт наявності у ОСОБА_1 відповідного захворювання, оскільки він підтверджується наданими медичними документами.
Разом із тим сам по собі факт наявності у особи хронічного захворювання не свідчить про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та не звільняє водія від обов`язку виконати законну вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до статті 266 КУпАП та Інструкції №1452/735 саме медичний огляд є єдиною процесуальною формою встановлення або спростування факту перебування особи у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також дає можливість відмежувати ознаки захворювання від ознак сп`яніння.
Отже, якщо ОСОБА_1 дійсно вважав, що його фізичний стан був викликаний виключно проявами цукрового діабету чи гіпоглікемії, проходження медичного огляду було саме тим процесуальним механізмом, який міг об`єктивно підтвердити зазначені обставини.
Натомість, як встановлено судом, ОСОБА_1 такого огляду не пройшов, а натомість усіляко ухилявся від виконання законної вимоги працівників поліції.
Твердження сторони захисту про те, що працівники поліції були зобов`язані викликати бригаду екстреної медичної допомоги або самостійно встановити наявність у ОСОБА_1 гіпоглікемічного стану, суд вважає необґрунтованими.
Чинним законодавством такі повноваження на працівників поліції не покладені.
Поліцейські не є медичними працівниками, не мають спеціальних знань для встановлення медичних діагнозів та не вправі визначати причину виникнення у особи тих чи інших зовнішніх ознак.
Саме з цією метою законодавець і передбачив проведення огляду на стан сп`яніння відповідно до вимог статті 266 КУпАП.
Крім того, під час дослідження відеозаписів судом не встановлено будь-яких обставин, які б об`єктивно свідчили про перебування ОСОБА_1 у критичному стані здоров`я або потребували невідкладного медичного втручання.
Навпаки, із відеозаписів убачається, що останній самостійно пересувався, спілкувався із працівниками поліції, вступав із ними у тривалу словесну дискусію, відповідав на поставлені запитання, намагався відчинити ворота домоволодіння, неодноразово відходив від поліцейських та навіть намагався залишити місце події.
Зазначена поведінка не свідчить про перебування особи у такому фізичному стані, який би об`єктивно унеможливлював проходження огляду або потребував негайної госпіталізації.
Суд також враховує, що жодних доказів того, що безпосередньо 23 або 24 квітня 2026 року у ОСОБА_1 мав місце гіпоглікемічний напад чи інше гостре ускладнення цукрового діабету, стороною захисту суду не надано.
Долучені до матеріалів справи медичні документи лише підтверджують наявність у нього хронічного захворювання та лікування у минулі роки, однак не підтверджують факту виникнення саме у момент виявлення правопорушення стану, який би пояснював усі виявлені поліцейськими ознаки.
Більше того, навіть за умови наявності у особи будь-якого захворювання, що може зовні проявлятися ознаками, схожими на алкогольне сп`яніння, така обставина не звільняє водія від проходження огляду, а навпаки обумовлює необхідність проведення такого огляду з метою достовірного встановлення причин відповідного фізичного стану.
Таким чином, доводи сторони захисту про те, що зовнішні ознаки ОСОБА_1 були викликані виключно проявами цукрового діабету, ґрунтуються лише на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами саме щодо моменту вчинення адміністративного правопорушення та не спростовують законності вимоги працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння.
За таких обставин суд відхиляє зазначені доводи як необґрунтовані.
Суд також не приймає доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів у зв`язку із нібито порушенням працівниками поліції порядку відеофіксації події та оформлення адміністративних матеріалів.
Обґрунтовуючи клопотання про закриття провадження, ОСОБА_1 зазначав, що відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції №472968 та №473719 не є безперервними, містять окремі часові проміжки, протягом яких відеофіксація не здійснювалася, у зв`язку із чим, на думку сторони захисту, такі докази є недопустимими, а всі інші матеріали справи підлягають виключенню із доказової бази відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева».
Суд із такими доводами не погоджується.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 252 КУпАП визначено, що оцінка доказів здійснюється судом за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Отже, жоден доказ сам по собі не має наперед встановленої сили, а суд зобов`язаний оцінювати їх взаємозв`язок, допустимість, належність та достовірність у сукупності.
Під час судового розгляду було безпосередньо досліджено всі наявні відеозаписи з нагрудних камер поліцейських.
Дійсно, відеозаписи складаються із декількох окремих файлів, між якими наявні часові проміжки.
Разом із тим сам по собі факт поділу відеофіксації на окремі файли або наявність певних технічних перерв не свідчить автоматично про недопустимість таких доказів.
Стороною захисту не надано жодного належного доказу того, що зазначені часові проміжки виникли внаслідок умисного втручання у відеозапис, його монтажу, редагування або приховування будь-яких істотних для справи обставин.
Так само не доведено, що саме у зазначені проміжки часу відбувалися будь-які процесуальні дії, які могли вплинути на законність оформлення адміністративних матеріалів або спростувати факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Навпаки, досліджені судом відеозаписи у своїй сукупності відображають основні обставини події, а саме момент виявлення особи біля транспортного засобу, її вихід саме із місця водія, наявність зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, неодноразові законні вимоги працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, відмову від виконання таких вимог, поведінку ОСОБА_1 , а також оформлення адміністративних матеріалів.
Суд не встановив будь-яких суперечностей між окремими фрагментами відеозаписів.
Навпаки, інформація, зафіксована різними нагрудними відеореєстраторами, є взаємоузгодженою, логічною та послідовною.
Доводи сторони захисту про обов`язковість безперервної відеофіксації усіх без винятку дій працівників поліції не можуть бути підставою для автоматичного визнання доказів недопустимими.
Положення статті 266 КУпАП та наказу МВС України №1026 регламентують порядок застосування технічних засобів відеозапису, однак самі по собі окремі технічні особливості здійснення відеофіксації не є безумовною підставою для визнання всіх зібраних доказів недопустимими.
Вирішальним у кожному конкретному випадку є встановлення того, чи призвели відповідні недоліки до істотного порушення прав особи або до неможливості встановлення фактичних обставин справи.
У даному випадку суд таких порушень не встановив.
Сторона захисту також посилалася на доктрину «плодів отруєного дерева», сформульовану у практиці Європейського суду з прав людини.
Однак наведені посилання суд вважає необґрунтованими.
Практика Європейського суду з прав людини дійсно виходить із необхідності виключення доказів, отриманих унаслідок істотного порушення фундаментальних прав людини або внаслідок використання незаконних методів одержання доказової інформації.
Разом із тим застосування зазначеної доктрини можливе лише за умови встановлення первинної незаконності отримання доказу.
У цій справі судом не встановлено жодних істотних порушень вимог статті 266 КУпАП, Інструкції №1452/735 чи інших нормативних актів, які б свідчили про незаконність отримання основних доказів.
Усі матеріали адміністративної справи були складені уповноваженими посадовими особами у межах наданих їм законом повноважень.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП, містить опис події, час, місце її вчинення, ознаки правопорушення, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також інші необхідні реквізити.
Рапорт працівника поліції, направлення на огляд, відеозаписи з нагрудних камер та пояснення, надані працівником поліції у судовому засіданні, узгоджуються між собою та взаємно підтверджують встановлені судом фактичні обставини.
Таким чином, підстав для застосування доктрини «плодів отруєного дерева» у даній справі суд не вбачає.
Крім цього, суд критично оцінює посилання сторони захисту на окремі рішення Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, оскільки наведені рішення ухвалені за інших фактичних обставин справ, у яких судами були встановлені конкретні істотні процесуальні порушення під час збирання доказів.
Натомість у даній справі таких істотних порушень судом не встановлено, а тому наведена судова практика не може бути застосована механічно без урахування конкретних фактичних обставин цього провадження.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що надані органом поліції докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми для встановлення фактичних обставин справи, а доводи сторони захисту щодо їх недопустимості є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Оцінюючи всі досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності відповідно до вимог статей 251, 252 та 280 КУпАП, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, знайшла своє повне, всебічне та об`єктивне підтвердження.
Факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю взаємоузгоджених, належних, допустимих та достовірних доказів, досліджених судом під час розгляду справи, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №648450 від 24 квітня 2026 року, складеним уповноваженою службовою особою відповідно до вимог статті 256 КУпАП;
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння;
рапортом інспектора Управління патрульної поліції Войцещук В.М., у якому викладено обставини виявлення адміністративного правопорушення;
відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції №473719 та №472968, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні;
показаннями працівника поліції ОСОБА_3 , яка була безпосереднім очевидцем події та послідовно підтвердила всі обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення;
іншими письмовими матеріалами справи, які узгоджуються між собою та підтверджують встановлені судом фактичні обставини.
Особливого значення суд надає саме дослідженим у судовому засіданні відеозаписам, які є об`єктивним технічним доказом та не залежать від суб`єктивного сприйняття учасників події.
Під час перегляду відеозаписів судом безпосередньо встановлено, що о 23 годині 58 хвилин 43 секунди - 23 годині 58 хвилин 44 секунди ОСОБА_1 виходить саме із водійського місця автомобіля Skoda Octavia, після чого направляється до воріт домоволодіння по вул. Праведників Світу, 4.
Наведене повністю спростовує основний довід сторони захисту про те, що транспортним засобом керувала інша особа.
Крім того, на відеозаписах зафіксовано, що поведінка ОСОБА_1 характеризувалася хиткою ходою, порушенням координації рухів, неадекватною поведінкою, що не відповідала навколишній обстановці, а також тривалим ухиленням від виконання законних вимог працівників поліції.
Також судом встановлено, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до вимог статті 266 КУпАП та пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.
Проте останній замість виконання законної вимоги почав заперечувати факт керування транспортним засобом, ставив численні зустрічні запитання, висловлював незгоду із діями поліцейських, відмовлявся пред`явити документи, намагався пройти на територію домоволодіння, а в подальшому навіть залишити місце події, чим фактично ухилився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Така поведінка свідчить про свідоме невиконання законної вимоги працівників поліції та повністю охоплюється диспозицією частини першої статті 130 КУпАП.
Оцінюючи показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , суд не бере їх до уваги як достовірні докази невинуватості ОСОБА_1 , оскільки вони перебувають із ним у дружніх та товариських відносинах, працюють разом, а їх показання суперечать об`єктивним даним відеозаписів, досліджених судом.
Крім того, зазначені свідки не змогли надати логічного пояснення обставинам, за яких працівники поліції нібито безпідставно притягнули до адміністративної відповідальності особу, яка, за їх твердженням, транспортним засобом не керувала, незважаючи на те, що відеозапис чітко фіксує її вихід саме із місця водія.
Суд також критично оцінює пояснення самого ОСОБА_1 , оскільки вони є способом реалізації його права на захист, однак спростовуються сукупністю досліджених доказів, насамперед відеозаписами та показаннями працівника поліції.
Долучені стороною захисту медичні документи підтверджують лише факт наявності у ОСОБА_1 хронічного захворювання, однак жодним чином не спростовують встановлених судом обставин відмови від проходження огляду та не доводять, що саме у момент виявлення адміністративного правопорушення він перебував у стані гіпоглікемії або іншому невідкладному стані, який виключав можливість виконання законної вимоги працівників поліції.
Таким чином, доводи клопотання про закриття провадження щодо відсутності факту керування транспортним засобом, недопустимості доказів, наявності у ОСОБА_1 захворювання, недотримання працівниками поліції вимог статті 266 КУпАП, відсутності безперервної відеофіксації, а також інші доводи сторони захисту повністю перевірені судом, однак свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли.
Судом не встановлено будь-яких істотних порушень вимог КУпАП або Інструкції №1452/735, які могли б свідчити про недопустимість зібраних доказів чи виключали можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
За таких обставин суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, доведена належними, допустимими, достатніми та взаємоузгодженими доказами, які у своїй сукупності відповідають стандарту доказування, необхідному для розгляду справ про адміністративні правопорушення.
Враховуючи наведене, клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення є необґрунтованим, спростовується дослідженими судом доказами та задоволенню не підлягає.
Суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння, не виконав законну вимогу працівників поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.
З огляду на вищевикладене та зважаючи на ту обставину, що  ОСОБА_1  вчинив грубе порушення ПДР України, внаслідок якого могли настати тяжкі наслідки, своїми діями наражав на небезпеку себе та інших громадян, ігноруючи загальноприйнятими нормами поведінки та співжиття в суспільстві, легковажно дозволив собі керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, суд вважає за доцільне, з метою недопущення повторного вчинення  ОСОБА_1 грубих правопорушень в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час вчинення правопорушення складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Крім того, з  ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 40-1 КУпАП підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665,60 грн. на користь держави.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 21, 40-1, ч.1 ст.130, ст.ст. 221, 276, 279, 283 -284 КУпАП, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Визнати винним  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в сумі 665,60 гривень.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: