ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 460/20667/25 пров. № А/857/9856/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І.М., Пліша М.А.,
за участі секретаря судового засідання – Бугрінової Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року (головуючий суддя Гресько О.Р, м. Рівне о 10:39 год., повне судове рішення виготовлено 21 січня 2026 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.06.2025 №0614743-2409-1717-UA56040150000039275, №0614744-2409-1717, №0614745-2409-1717, №0614747-2409-1717, №0614748-2409-1717, №0614749-2409-1717, №0614750-2409-1717, №0614751-2409-1717, №0614752-2409-1717, №0614754-2409-1717, №0614755-2409-1717, №0614757-2409-1717, №0614759-2409-1717, №0614761-2409-1717, №0614762-2409-1717, №0614763-2409-1717 та №0614765-2409-1717.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що з врахуванням внесених змін до ПК України, основними умовами, які дають підстави у 2023 році не враховувати належні об`єкти нерухомого майна у складі об`єктів оподаткування по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі підпункту «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ, є належність власника таких об`єктів до сільськогосподарських товаровиробників; належність будівель та споруд до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства». Наголошує, що відповідно до даних ІКС «Податковий блок», інформаційних баз даних Радивилівської ДПІ, як суб`єкт підприємницької діяльності позивач на обліку не перебуває, протягом року звітність про отримані доходи не подавалася, доходи від підприємницької діяльності не отримувалися, повідомлення про об`єкти оподаткування, або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які проводилася діяльність (форма №20-ОПП) не подавалося.
З огляду на те, що позивач, як фізична особа, не наділений статусом сільськогосподарського товаровиробника, з яким п."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України пов`язує надання податкової пільги у вигляді звільнення від сплати податку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що він є сільськогосподарським товаровиробником, а належні йому будівлі є будівлями сільськогосподарського призначення та використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а саме, для утримання сільськогосподарських тварин, відтак такі не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно.
Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримала апеляційну скаргу.
Представник позивача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу належать на праві власності об`єкти нерухомого майна а саме:
- будівля телятника загальною площею 430,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Дубенський р-н., с Опарипси, вул. Колгоспна буд. 28є;
- будівля конюшні загальною площею 367,3 кв.м, що знаходяться за адресою Рівненська обл., Дубенський р-н., с Опарипси, вул. Колгоспна буд. 28и; 
- будівля телятника загальною площею 498,2 кв.м., що знаходяться за адресою Рівненська обл., Дубенський р-н., с Опарипси, вул. Колгоспна буд. 28м; 
- будинок із шлакоблоків конюшні загальною площею 79,6 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 о; 
- зерносклад загальною площею 240,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з; 
- кузня загальною площею 243,3 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ; 
- будівля телятника загальною площею 742,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 д; 
- будівля телятника загальною площею 423,3 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ; 
- будівля телятника 460,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 р; 
- будівля телятника 896,9 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
Крім того позивачу належить на праві власності об`єкти нерухомого майна, а саме:
- будівля, пункту штучного осіменіння загальною площею 83,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- забійний цех загальною площею 150,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- склад для зберігання товарно-матеріальних цінностей , в тому числі зернових засобів захисту рослин загальною площею 558 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- нежитлові приміщення, а саме комплекс: контрольно-пропускний пункт, І,А; бригадирний будинок І,В; вагова, І,В; трансформаторна будка, І,Г; вага автомобільна, І, Д; водонапірна башта, Вб; свердловина Св; силосна яма,1,С; силосна яма, 2,С; силосна яма, 3,С; внутрішні під`їздні дороги , 1№ ; під`їзна дорога МТП, 2, №, загальною площею 1907,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- будівля санпропускника, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: будівля санпропускника.
Також позивачу належить на праві власності об`єкти нерухомого майна: хлів-телятник, І, А; хлів-телятник, І, Б; хлів-телятник, І, В, загальною площею 1322,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .
Крім того, позивачу належить на праві власності об`єкти нерухомого майна: свинарник А-1, свинарник Б-1, прибудова б, свинарник В-1, прибудова в, свинарник, Г-1, прибудова г, загальною площею 2817,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ї..
Позивач займається розведенням овець, що підтверджується додатком до витягу з Єдиного державного реєстру тварин № 3332615577/28.01.2025.
Окрім того, позивач має в користуванні земельну ділянку для сінокосіння і випасання худоби, що підтверджується договором оренди землі від 19.06.2023.
Також позивач є єдиним засновником Селянського (фермерського) господарства "Михайлівка Агро", основними видами економічної діяльності якого є: розведення овець, що також підтверджується Витягом з реєстру наявності ідентифікованих і зареєстрованих тварин в Реєстрі тварин.
Відповідно до статуту Селянського (фермерського) господарства "Михайлівка Агро" майно фермерського господарства складається у тому числі із об`єктів нерухомого майна, що належать засновнику на праві власності.
30.06.2025 Головне управління ДПС у Рівненській області прийняло податкові повідомлення-рішення, якими визначено зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, (податковий період 2024 рік): 
№0614743-2409-1717 UA56040150000039275, яким визначено податкове зобов`язання на суму 46945,20 грн.; 
№ 0614744-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 100028,35 грн.; 
№ 0614745-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 10249,56 грн.; 
№ 0614747-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 4930,95 грн; 
№ 0614748-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 5339,20 грн.; 
№ 0614749-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 2974,90 грн.; 
№ 0614750-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 7923,60 грн.; 
№ 0614751-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 18322,26 грн.; 
№ 0614752-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 19604,52 грн.; 
№ 0614754-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 3390,96 грн.; 
№ 0614755-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 15646,98 грн.; 
№ 0614757-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 31621,98 грн.; 
№ 0614759-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 67712,70 грн.; 
№ 0614761-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 18032,58 грн.; 
№ 0614762-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 21223,32 грн.; 
№ 0614763-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 10364,58 грн.; 
№ 0614765-2409-1717, яким визначено податкове зобов`язання на суму 38207,94 грн.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовної заявою про їх скасування.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належні позивачу нежитлові будівлі належать до будівель сільськогосподарського призначення та використовуються для вирощування та відгодівлі овець, відтак, як наслідок, такі не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).
Підпунктами 14.1.39, 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня; податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з статтею 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
В свою чергу, підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Положеннями пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт “г” пункту 30.9 статті 30 ПК України). 
Відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в редакції Законів №2628-VIII від 23.11.2018, № 3603-IX від 23.02.2024 передбачає, що не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов: 
- така нежитлова будівля віднесена до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; 
- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; 
- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку. 
Такий правовий висновок сформував Верховний Суд у постанові від 21 травня 2024 року у справі № 600/5153/23.
Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. 
Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації. 
Згідно з ДК 018-2000 до групи “Будівлі нежитлові інші” (код 127) включено клас “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства” (код 1271). Клас “Будівлі сільськогосподарського призначення” (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. До коду 1271.9 віднесено інші будівлі сільськогосподарського призначення. 
Отже, згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. 
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення. 
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній до 31 грудня 2021 року), сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. 
1 січня 2022 року набрав чинності Закон від 30 листопада 2021 року № 1914-IX, яким виключено у підпункті 14.1.235 слова та цифри "для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу". 
Поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. 
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції". 
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю. 
У постанові від 04 березня 2021 року у справі № 500/2782/18 Верховний Суд вказав, що з метою вирішення питання щодо застосування пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, суди мали встановити, чи наділений він статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та встановити факт використання позивачем спірної нежитлової будівлі як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб. 
Судом першої інстанції встановлено, що належні позивачу нежитлові будівлі належать до будівель сільськогосподарського призначення, що відповідачем не заперечується.
Колегія суддів враховує, що позивач є єдиним засновником Селянського (фермерського) господарства "Михайлівка Агро", основними видами економічної діяльності якого є: розведення овець, що підтверджується Витягом з реєстру наявності ідентифікованих і зареєстрованих тварин в Реєстрі тварин.
Також має в користуванні земельну ділянку для сінокосіння і випасання худоби в розмірі 20 га, що підтверджується договором оренди землі від 19.06.2023 року.
Відповідачем не спростовано, що вказані будівлі позивач у 2023-2024 роках використовував для вирощування та відгодівлі овець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру тварин № 3332615577/28.01.2025. 
Судом першої інстанції вірно враховано, що ОСОБА_1 у період, охоплений оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, здійснював підприємницьку діяльність через створену ним, як єдиним засновником, юридичну особу, а саме: Селянське (фермерське) господарство "Михайлівка Агро". Відповідно до інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань СФГ "Михайлівка Агро" видами економічної діяльності є: розведення овець. Факт розведення овець підтверджується витягом з реєстру наявності ідентифікованих і зареєстрованих тварин в Реєстрі тварин. 
Отже, використання належних позивачу нежитлових будівель у власній сільськогосподарській діяльності підтверджується доказами, наданими позивачем та дослідженими судом під час розгляду справи. 
Враховуючи наведені обставини, зокрема, те, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, що підтверджує його статус як сільськогосподарського товаровиробника, а належні позивачу на праві власності вище наведені об`єкти нерухомості є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що такі не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, рішення якого оскаржується, не довів належними та допустимими доказами правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішення, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність таких та, як наслідок, їх скасування.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо нового розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 310, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі № 460/20667/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя | | Л. П. Іщук
судді | | І. М. Обрізко
| | М.А. Пліш
Повне судове рішення складено 20 серпня 2026 року