ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2026 м.Дніпро 
Справа № 904/7542/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Кошлі А.О., суддів: Демчини Т.Ю., Кучеренко О.І.
за участі секретаря судового засідання: Ігнатенко Г.В.
представника позивача (апелянт) – Заболотній В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНКРЕТ-ГРУП» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2026 (повний текст рішення складено 04.06.2026, суддя Панна С.П.) у справі № 904/7542/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНКРЕТ-ГРУП» (вул. Дерев`янка, 11, м. Умань, Черкаська обл., 20300; ідентифікаційний код юридичної особи 39158479)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «РУБІКОН-МОНОЛІТ» (вул. Святослава Хороброго, 12, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код юридичної особи 33275862)
про стягнення заборгованості 
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад змісту рішення господарського суду першої інстанції:
Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНКРЕТ-ГРУП» (позивач/апелянт/скаржник) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУБІКОН-МОНОЛІТ» про стягнення заборгованості в сумі 4 025 852,40 грн за невиконання зобов`язання щодо оплати поставленої за період з 29.11.2021 по 18.02.2022 продукції згідно договору поставки продукції № 03/12/19 від 03.12.2019, а також трьох процентів річних від простроченого зобов`язання в сумі 487 412,66 грн та інфляційних втрат в сумі 2 425 761,56 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.12.2019 між ТОВ «КОНКРЕТ-ГРУП» (постачальник) та ТОВ «РУБІКОН-МОНОЛІТ» (покупець) укладено договір поставки продукції № 03/12/19, на виконання якого постачальником у період з 29.11.2021 по 18.02.2022 було поставлено покупцю продукцію (товарний бетон) на загальну суму 4 025 852,40 грн, що підтверджується видатковими накладними та зареєстрованими податковими накладними. Видаткові накладні не підписано з боку відповідача, проте факт поставки підтверджується сукупністю інших доказів, зокрема, податковими накладними та даними податкової звітності відповідача щодо формування податкового кредиту за господарськими операціями з позивачем. У ході розгляду справи позивач подав заяву про відмову від позову в частині позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості на суму 1 703 984,96 грн, 3 % річних на суму 210 842,55 грн та інфляційних втрат на суму 1 028 021,53 грн. З урахуванням часткової відмови від позову предметом позову залишилась вимога про стягнення основної заборгованості на суму 2 321 867,44 грн, 3 % річних на суму 276 570,11 грн та інфляційних втрат на суму 1 397 740,03 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2026 (повний текст рішення складено 04.06.2026) у справі № 904/7542/25 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНКРЕТ-ГРУП» відмовлено у повному обсязі. Судові витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 03.12.2019 між ТОВ «Конкрет-груп» (постачальник) та ТОВ «Рубікон-Моноліт» (покупець) було укладено договір поставки продукції № 03/12/2019, за умовами якого постачальник зобов`язався передати товарний бетон у власність покупця, а покупець - прийняти продукцію і сплатити за неї грошову суму. Відповідно до п. 4.6 договору покупець здійснює повну оплату поставленої партії продукції протягом 3 банківських днів з моменту отримання даної партії продукції.
Суд першої інстанції встановив, що позивач стверджує про поставку відповідачу продукції на загальну суму 4 025 852,40 грн за період з 29.11.2021 по 18.02.2022, що підтверджується шістнадцятьма видатковими накладними. Водночас суд зазначив, що зазначені видаткові накладні не підписано з боку відповідача. Позивачем після здійснення поставок було зареєстровано податкові накладні, де відображено господарські операції поставки із зазначенням покупця і продавця.
За клопотанням позивача судом ухвалою від 23.03.2026 у ГУ ДПС України в Дніпропетровській області витребувано інформацію щодо відображення відповідачем в податковій звітності господарських операцій із ТОВ «Конкрет-Груп» та щодо формування на підставі таких господарських операцій податкового кредиту. З отриманої інформації вбачається, що ТОВ «РУБІКОН-МОНОЛІТ» включало до складу податкового кредиту суми за господарськими операціями з ТОВ «КОНКРЕТ-ГРУП» за відповідні періоди.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що з інформації, наданої ГУ ДПС у Дніпропетровській області, неможливо встановити чи спростувати факт господарських операцій із ТОВ «Конкрет-Груп» за спірним договором та вирахувати, за якими саме видатковими накладними були включені суми до складу податкового кредиту за господарськими операціями. З урахуванням викладеного суд першої інстанції вирішив, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНКРЕТ-ГРУП» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2026 у справі № 904/7542/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з ТОВ «РУБІКОН-МОНОЛІТ» на користь ТОВ «КОНКРЕТ-ГРУП» заборгованість за невиконання зобов`язання щодо оплати поставленої продукції згідно договору поставки продукції № 03/12/19 від 03.12.2019 в сумі 2 321 867,44 грн, а також 3 % річних на суму 276 570,11 грн та інфляційних втрат на суму 1 397 740,03 грн.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в повному обсязі.
Зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги 
Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
Апелянт зазначає, що 03.12.2019 між ТОВ «КОНКРЕТ-ГРУП» (постачальник) та ТОВ «РУБІКОН-МОНОЛІТ» (покупець) укладено договір поставки продукції № 03/12/19, на виконання якого постачальником у період з 29.11.2021 по 18.02.2022 було поставлено покупцю продукцію на загальну суму 4 025 852,40 грн, що підтверджується шістнадцятьма видатковими накладними та зареєстрованими позивачем податковими накладними. Видаткові накладні не підписано з боку відповідача, проте факт поставки підтверджується іншими доказами в їх сукупності, зокрема, податковими накладними та даними податкової звітності відповідача.
Скаржник посилається на позицію Об`єднаної Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19, згідно з якою, якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.
Апелянт зазначає, що за клопотанням позивача судом першої інстанції ухвалою від 23.03.2026 у ГУ ДПС України в Дніпропетровській області витребувано інформацію щодо відображення відповідачем в податковій звітності господарських операцій із ТОВ «Конкрет-Груп» та щодо формування податкового кредиту. З наданої ГУ ДПС інформації вбачається, що ТОВ «РУБІКОН-МОНОЛІТ» здійснило податкове декларування господарських операцій та формування податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «КОНКРЕТ-ГРУП» за відповідні періоди (листопад 2021, грудень 2021, лютий 2022 року), що, на думку скаржника, підтверджує факт поставки продукції.
Скаржник посилається на стандарт доказування «вірогідності доказів», передбачений ст. 79 ГПК України, та зазначає, що відповідно до цього стандарту наявність обставини вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Апелянт посилається на постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, а також на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Апелянт звертає увагу на те, що в ході розгляду справи судом першої інстанції відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судових засідань, жодного разу в судові засідання не з`явився, відзиву на позов та будь-яких інших заяв та пояснень щодо позовних вимог не надав. За наведених обставин скаржник вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог (з урахуванням заяви про відмову від позову в частині позовних вимог) на суму, яка об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема, і податковою звітністю відповідача щодо формування податкового кредиту за господарськими операціями із позивачем за відповідні періоди.
Позиція учасників справи, викладена у відзиві на апеляційну скаргу
Товариство з обмеженою відповідальністю «РУБІКОН-МОНОЛІТ» не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Процесуальні дії суду апеляційної інстанції під час перегляду справи
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кошля А.О. (доповідач), судді: Кучеренко О.І., Демчина Т.Ю.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.06.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНКРЕТ-ГРУП» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2026 у справі № 904/7542/25 залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків.
На виконання ухвали суду апелянтом подано додаткові пояснення у справі, якими було усунуто недоліки апеляційної скарги.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНКРЕТ-ГРУП» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2026 у справі № 904/7542/25. Витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/7542/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 01.09.2026 о 12.00 годині.
06.07.2026 року матеріали справи № 904/7542/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
В судове з`явився представник позивача, в якому надав свої пояснення щодо доводів і вимог, викладених в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився.
Відповідно до положень ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Про перегляд справи в апеляційному порядку учасники справи повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у передбачений законом спосіб, що підтверджується: довідками від 30.06.2026 про доставку ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2026 до електронних кабінетів позивача та його представника; поштовим повідомленням № R067215503094 про відправку на адресу відповідача – ТОВ «Рубікон-Моноліт» вказаної ухвали суду.
Поряд із цим, з даних «Трекінг відправлення» з офіційного сайту АТ «Укрпошта» (адреса посилання: https://track.ukrposhta.ua/?barcode=R067215503094&lang=ua ) вбачається, що станом на 17.07.2026 поштове відправлення № R067215503094 не було вручено під час доставки відповідачу (причина: закінчення встановленого терміну зберігання).
Положеннями статті 120 ГПК України встановлено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Порядок вручення судових рішень визначено у статті 242 ГПК України, за змістом частини п`ятої якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та відносини між ними визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (надалі - Правила надання послуг поштового зв`язку).
Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю. Рекомендовані (реєстровані) листи з позначкою »Судова повістка» приймаються для пересилання лише з повідомленням про їх вручення згідно із законодавством (пункти 8, 15 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Адресат реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу інформується про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу шляхом надсилання текстового повідомлення з використанням технічних засобів оператора поштового зв`язку, повідомленням, що підтримується засобами Інтернету, або повідомленням у паперовій формі за встановленою оператором поштового зв`язку формою (пункт 18 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Пунктом 76 Правил надання послуг поштового зв`язку визначено, що для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок», цих Правил.
Рекомендовані поштові відправлення з позначкою »Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду (пункт 83 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Системний аналіз ст. 242 ГПК України, п.п. 15, 83, 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, свідчить, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близька за змістом позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).
Колегія суддів звертає увагу, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19).
Враховуючи викладені обставини, апеляційний господарський суд вжив належних та необхідних заходів для повідомлення відповідача – ТОВ «Рубікон-Моноліт» про відкриття апеляційного провадження у справі № 904/7542/25.
Враховуючи належне повідомлення учасників провадження про дату, час і місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для розгляду оскаржуваного рішення та з огляду на те, що явка повноважених представників в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія апеляційного суду дійшла висновку про можливість розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.
Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 01.09.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені в апеляційному порядку
03.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Конкрет-груп» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рубікон-Моноліт» (покупець) було укладено договір поставки продукції № 03/12/2019 (далі - договір).
Постачальник зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товарний бетон (надалі - «продукція») у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти продукцію і сплатити за нього грошову суму на умовах, викладених у цьому договорі (п. 1.1. договору).
Кількість, строки поставки, асортимент та розгорнута номенклатура продукції, що постачається за цим договором, визначається на підставі заявок покупця та у рахунках-фактурах постачальника, які є невід`ємними частинами договору (п. 1.2. договору).
Право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі (завантаження) продукції в транспортний засіб покупця. Датою поставки вважається дата підписання уповноваженим представниками постачальника та покупця товарно-транспортної накладної на отримання продукції (п. 3.7.2. договору).
Ціна продукції, вартість доставки продукції та вартість надання послуг з транспортування встановлюються сторонами в специфікаціях до даного договору, які є його невід`ємною частиною (п. 4.1. договору).
Загальна ціна продукції, що буде постачатися по даному договору, дорівнює сумарній вартості всіх партій поставок продукції покупцю. Вартість кожної партії продукції зазначається у відповідній видатковій накладній (п. 4.2. договору).
Сторони домовились, що оплата за продукцію, доставку, послуги з транспортування здійснюється покупцем на умовах 100% попередньої оплати згідно рахунку-фактури (п. 4.5. договору).
Покупець здійснює повну оплату поставленої партії продукції і вартості на перевезення протягом 3 (три) банківських днів з моменту отримання даної партії продукції (п. 4.6. договору).
Покупець здійснює оплату за продукцію шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 4.7. договору).
Датою оплати за продукцію вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 4.8. договору).
Покупець зобов`язаний прийняти продукцію, доставку, послуги з транспортування за цінами, обумовленими в цьому договорі та/або специфікації (додатках) та оплатити їх відповідно до умов даного договору (п. 5.2.1. договору).
Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін і скріплення відтисками їхніх печаток та діє до повного виконання сторонами зобов`язань, передбачених даним договором (п. 9.1. договору).
Протягом 2020 року умови договору сторонами виконувались належним чином та заборгованість за поставлену продукцію з боку Покупця відсутня.
У зв`язку із неналежним виконанням з боку ТОВ «Рубікон – Моноліт» зобов`язання щодо повної оплати коштів за поставлену в період з 23.01.2021 по 16.11.2021 продукцію ТОВ «Конкрет – Груп» у вересні 2023 року звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом щодо стягнення із відповідача заборгованості за поставлену продукцію та передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційні втрати (справа № 904/5035/23).
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2023 позов задоволено частково, стягнуто із ТОВ «Рубікон – Моноліт» на користь ТОВ «Конкретгруп» 3 864 214,74 грн, з яких: 2 832 242,26 грн - основний борг, 154 735,66 грн - 3% річних, 877 236,82 грн. - інфляційні втрати.
Згідно доводів позивача, на виконання Договору останнім з 29.11.2021 по 18.02.2022 Покупцю було поставлено продукцію в кількості:
29.11.2021 – 17 куб.м. бетону на суму 67 626 грн., в тому числі 11 271 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 820 від 29.11.2021;
29.11.2021 – 4,2 куб.м. бетону на суму 15 498 грн., в тому числі 2 583 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 823 від 29.11.2021;
01.12.2021 – 5,7 куб.м. бетону на суму 22 674,6 грн., в тому числі 3 779,1 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 839 від 01.12.2021;
02.12.2021 – 223,5 куб.м. бетону на суму 889 083 грн., в тому числі 148 180, 5 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 842 від 02.12.2021; 02.12.2021 – 30 куб.м. бетону на суму 119 340 грн., в тому числі 19 890 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 843 від 02.12.2021;
03.12.2021 – 2 куб.м. бетону на суму 5 880 грн., в тому числі 980 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 847 від 03.12.2021;
06.12.2021 – 3,1 куб.м. бетону на суму 12 331,8 грн., в тому числі 2 055, 3 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 850 від 06.12.2021;
10.12.2021 – 275 куб.м. бетону на суму 1 093 950 грн., в тому числі 182 325 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 873 від 10.12.2021;
10.12.2021 – 70 куб.м. бетону на суму 278 460 грн., в тому числі 46 410 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 874 від 10.12.2021;
11.12.2021 – 30 куб.м. бетону на суму 119 340 грн., в тому числі 19 890 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 875 від 11.12.2021;
11.12.2021 – 220,5 куб.м. бетону на суму 877 149 грн., в тому числі 146 191,5 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 876 від 11.12.2021; 13.12.2021 – 10,5 куб.м. бетону на суму 41 769 грн., в тому числі 6 961,5 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 879 від 13.12.2021;
15.12.2021 – 2 куб.м. бетону на суму 7 380 грн., в тому числі 1 230 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 888 від 15.12.2021;
17.12.2021 – 18 куб.м. бетону на суму 71 604 грн., в тому числі 11 934 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 898 від 17.12.2021;
16.02.2022 – 78,5 куб.м. бетону на суму 312 273 грн., в тому числі 52 045,5 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 31 від 16.02.2022;
18.02.2022 – 23 куб.м. бетону на суму 91 494 грн., в тому числі 15 249 грн. ПДВ, відповідно до видаткової накладної № 36 від 18.02.2022.
Позивач зазначив, що загальна сума, на яку було поставлено продукції відповідачу за період з 29.11.2021 по 18.02.2022 складає 4 025 852,4 грн., в підтвердження чого надано до суду видаткові накладні № 820 від 29.11.2021, № 823 від 29.11.2021, № 839 від 01.12.2021, № 842 від 02.12.2021, № 843 від 02.12.2021, № 847 від 03.12.2021, № 850 від 06.12.2021, № 873 від 10.12.2021, № 874 від 10.12.2021, № 875 від 11.12.2021, № 876 від 11.12.2021, № 879 від 13.12.2021, № 888 від 15.12.2021, № 898 від 17.12.2021, № 31 від 16.02.2022, № 36 від 18.02.2022.
Водночас зазначені видаткові накладні не підписано з боку відповідача.
Позивачем після здійснення, за його твердженням, поставок було зареєстровано податкові накладні, в яких відображено господарські операції із зазначенням покупця та продавця – ТОВ «Рубікон-Моноліт» та ТОВ «Конкрет-груп» відповідно.
Посилаючись на те, що відповідач не здійснив оплату продукції, яка, за твердженням позивача, була поставлена у період з 29.11.2021 по 18.02.2022, позивач вважав, що у відповідача утворилася заборгованість у сумі 4 025 852,40 грн, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Правові підстави та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2026 у справі № 904/7542/25, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНКРЕТ-ГРУП» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУБІКОН-МОНОЛІТ» про стягнення заборгованості у розмірі 6 939 026,62 грн відмовлено у повному обсязі.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, правильність наданої їм юридичної оцінки, а також правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
У частині 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
У статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Пунктом 1.2. договору сторони узгодили, що кількість, строки поставки, асортимент та розгорнута номенклатура Продукції, що постачається за цим договором, визначається на підставі заявок Покупця та у рахунках-фактурах постачальника, які є невід`ємними частинами Договору.
Згідно пункту 2.1. договору постачальник зобов`язався поставити покупцю продукцію в кількості та в асортименті, визначених в узгоджених сторонами відповідно до розділу 3 даного договору замовленнях.
В свою чергу покупець, у випадку необхідності поставки для нього продукції, відправляє постачальнику по факсу замовлення на партію Продукції, в якому визначає: асортимент (клас та рухомість бетону), кількість, дату, час поставки, місце та умови поставки продукції, які узгоджуються з постачальником не пізніше 12 години попередньої доби виконання поставки. Замовлення повинно бути підписане уповноваженою особою покупця та засвідчене печаткою покупця, якщо виконання замовлення треба здійснити/перенести в нічний час, повідомлення від покупця повинно бути здійснено не пізніше 12 години поточної доби (п. 3.1. договору).
Пунктом 3.5. договору встановлено, що поставка здійснюється партіями, по факту отримання та узгодження відповідних замовлень покупця.
Згідно пунктів 3.7.1., 3.7.2. договору прийом-передача продукції по кількості та якості здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства: по кількості – згідно товарно-транспортної накладної, по якості – згідно даних паспорту (сертифікату) якості на продукцію. Право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі (завантаження) продукції в транспортний засіб покупця. Датою поставки вважається дата підписання уповноваженими представниками постачальника та покупця товарно-транспортної накладної на отримання продукції.
Отже, умовами укладеного сторонами договору передбачений певний порядок замовлення та приймання продукції, який передбачає наявність замовлення покупця на відповідну партію товару та оформлення товарно-транспортної накладної, з підписанням якої сторони пов`язали дату здійснення поставки.
Водночас матеріали справи не містять заявок ТОВ «Рубікон-Моноліт» на поставку продукції, відповідних замовлень на спірні партії продукції, погоджених з постачальником у встановленому договором порядку.
Також у матеріалах справи відсутні товарно-транспортні накладні на продукцію, поставку якої у період з 29.11.2021 по 18.02.2022 позивач поклав в основу заявлених вимог.
Крім того, видаткові накладні № 820 від 29.11.2021, № 823 від 29.11.2021, № 839 від 01.12.2021, № 842 від 02.12.2021, № 843 від 02.12.2021, № 847 від 03.12.2021, № 850 від 06.12.2021, № 873 від 10.12.2021, № 874 від 10.12.2021, № 875 від 11.12.2021, № 876 від 11.12.2021, № 879 від 13.12.2021, № 888 від 15.12.2021, № 898 від 17.12.2021, № 31 від 16.02.2022, № 36 від 18.02.2022, долучені позивачем до матеріалів справи в підтвердження поставки відповідачу продукції за спірним договором не містять підпису уповноваженого представника ТОВ «Рубікон-Моноліт».
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 23.03.2026 було задоволено клопотання позивача у даній справі про витребування доказів у ГУ ДПС України в Дніпропетровській області, а саме інформацію щодо відображення відповідачем в податковій звітності господарських операцій із ТОВ «Конкрет-Груп» у визначений у позові період та щодо формування на підставі таких господарських операцій податкового кредиту, у зв`язку з тим, що наявні в матеріалах справи видаткові накладні підписані з однієї сторони.
На виконання зазначеної ухвали ГУ ДПС України в Дніпропетровській області листом № 12266/5/04-36-04-01-10 від 03.04.2026 надало інформацію, відповідно до якої ТОВ «Рубікон-Моноліт» відображало у податковій звітності з ПДВ операції з ТОВ «Конкрет-Груп» та включало відповідні суми до складу податкового кредиту.
Так, згідно з наданими податковим органом відомостями, у листопаді 2022 року за податковими накладними листопада 2021 року до складу податкового кредиту за операціями з ТОВ «Конкрет-Груп» включено базу оподаткування у сумі 120 930,30 грн та ПДВ у сумі 24 186,06 грн; у грудні 2022 року за податковими накладними грудня 2021 року – 915 382,30 грн та ПДВ 183 076,40 грн; у грудні 2022 року за податковими накладними лютого 2022 року – 336 472,50 грн та ПДВ 67 294,50 грн; у січні 2023 року за податковими накладними грудня 2021 року – 911 625,00 грн та ПДВ 182 325,00 грн; у лютому 2023 року за податковими накладними грудня 2021 року – 99 450,00 грн та ПДВ 19 890,00 грн.
Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Згідно з частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять до предмета доказування. Стаття 77 цього Кодексу встановлює вимоги щодо допустимості доказів, стаття 78 щодо їх достовірності, а відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Верховний Суд послідовно виходить із того, що стандарт доказування «вірогідності доказів» вимагає від суду не формального підрахунку кількості доказів, а їх зіставлення та визначення того, чи видається існування певної обставини з урахуванням усієї доказової сукупності більш вірогідним, ніж її відсутність. Такий підхід, зокрема, викладений у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 910/701/17 та повторений у постанові від 09.02.2026 у справі № 910/10897/24.
Аналогічний висновок сформульовано Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.11.2022 у справі № 914/993/21: принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони, однак не зобов`язує суд вважати встановленою будь-яку обставину лише тому, що про неї стверджує учасник справи; відповідна обставина має бути доведена до рівня переваги більш вагомих доказів.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду наперед установленої сили; суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 01.12.2023 у справі № 926/3347/22 наголосила, що всебічність та повнота судового розгляду передбачають з`ясування всіх юридично значущих обставин і наданих доказів у їх взаємозв`язку, а оцінка має здійснюватися за критеріями статті 86 ГПК України.
Такий самий підхід послідовно підтримує Об`єднана палата Касаційного господарського суду, зокрема у постановах від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19 та від 19.12.2025 у справі № 915/222/24. В останній постанові Верховний Суд окремо зазначив, що суд повинен надати оцінку як доказам у цілому, так і кожному доказу або групі однотипних доказів та навести мотиви їх врахування чи відхилення.
Дослідивши інформацію, надану ГУ ДПС України в Дніпропетровській області, колегія суддів встановила, що така інформація підтверджує відображення ТОВ «Рубікон-Моноліт» у податковому обліку певних господарських операцій із контрагентом ТОВ «Конкрет-Груп».
Водночас зазначена інформація не містить відомостей щодо фактичного прийняття відповідачем кожної із партій продукції, стягнення вартості яких є предметом спору, зокрема щодо кількості переданої продукції, дати та місця її фактичної передачі, осіб, які здійснили її приймання від імені покупця, а також інших відомостей, які б дозволили беззаперечно ідентифікувати відповідні господарські операції саме з усіма видатковими накладними, на які посилається позивач.
Колегія суддів також враховує, що окремі суми, відображені у податковому обліку відповідача за операціями з ТОВ «Конкрет-Груп», можуть арифметично кореспондувати сумам, зазначеним в окремих видаткових накладних.
Однак сам по собі такий арифметичний збіг, за відсутності передбачених договором документів щодо замовлення та приймання відповідної продукції, підписаних покупцем видаткових накладних або інших доказів, які дозволяють встановити фактичний рух конкретної партії товару від постачальника до покупця, не є достатнім для висновку про доведеність фактичного отримання відповідачем спірної продукції.
При цьому особливого значення у цій справі набуває те, що сторони у договорі самостійно погодили порядок здійснення поставки та документального оформлення приймання продукції.
Зокрема, поставка мала здійснюватися за замовленнями покупця, а приймання продукції за кількістю – за товарно-транспортною накладною, з підписанням якої сторонами пов`язано і визначення дати поставки.
Проте жодного із зазначених документів щодо спірних поставок матеріали справи не містять.
Отже, матеріали справи не містять сукупності документів та інших доказів, які відповідно до умов договору та характеру спірних правовідносин мали б підтверджувати замовлення, передачу та приймання відповідачем конкретних партій продукції.
Посилання апелянта на реєстрацію позивачем податкових накладних також не є достатнім підтвердженням фактичного здійснення поставки у заявленому обсязі, оскільки реєстрація податкової накладної постачальником є наслідком його власних дій у сфері податкового обліку та сама по собі не підтверджує фактичного отримання товару покупцем.
Водночас відображення відповідачем окремих операцій у складі податкового кредиту враховується колегією суддів як один із доказів у справі, однак у сукупності з відсутністю заявок, замовлень, товарно-транспортних накладних, підписаних відповідачем видаткових накладних та інших належних доказів фактичного прийняття конкретних партій продукції не дає підстав вважати доведеним факт поставки продукції саме у заявленому позивачем обсязі.
Таким чином, оцінивши наявні у справі докази окремо та у їх сукупності і взаємному зв`язку, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не доведено з дотриманням передбаченого господарським процесуальним законодавством стандарту доказування факту передачі ТОВ «Рубікон-Моноліт» продукції за спірними видатковими накладними у заявленому до стягнення обсязі.
За відсутності належного підтвердження факту отримання відповідачем відповідного товару відсутні й достатні правові підстави для висновку про виникнення у нього обов`язку з оплати вартості такого товару відповідно до статей 691, 692, 712 ЦК України та умов укладеного сторонами договору.
Оскільки вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат мають похідний характер від вимоги про стягнення основної заборгованості, недоведеність виникнення у відповідача грошового зобов`язання зі сплати заявленої позивачем суми основного боргу виключає правові підстави для задоволення похідних вимог, заявлених на підставі частини другої статті 625 ЦК України.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність позивачем належними, допустимими та вірогідними доказами факту поставки відповідачу продукції у заявленому до стягнення обсязі та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених обставин і не містять належного обґрунтування підстав, передбачених процесуальним законом, для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.
У справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р.» Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2026 у справі № 904/7542/25 ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкрет-Груп» не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення. У зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Вирішення питання щодо розподілу судових витрат
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 71 931,20 грн покладаються на скаржника.
Разом з тим, ТОВ «Конкрет-Груп» сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 72 000,00 грн, що підтверджується квитанцією про прийняття до виконання платіжної інструкції №32 від 23.06.2026 та випискою про зарахування судового збору (том 1, а.с. 211-212), тоді як належний до сплати розмір судового збору становив 71 931,20 грн. (59 942,66 грн (ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви) х 150% х 0,8).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, зокрема у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Отже, сума надмірно сплаченого ТОВ «Конкрет-Груп» судового збору становить 68,80 грн, у зв`язку з чим товариство має право звернутися до суду апеляційної інстанції з відповідним клопотанням про її повернення у порядку, передбаченому пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст.129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНКРЕТ-ГРУП» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2026 у справі № 904/7542/25 – залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2026 у справі № 904/7542/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 11.09.2026.
Головуючий суддя А.О. Кошля

Суддя Т.Ю. Демчина

Суддя О.І. Кучеренко