ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/20189/25
провадження № 2/753/226/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Сирбул О. Ф.
за участю секретаря Потапенко Т. М.
представника позивача ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя набутого у шлюбі та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, 

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ОСОБА_3  (далі по тексту - позивач, Осовик В. В.) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_4 ) про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 14.06.2014 ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який розірвано на підставі рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 06.05.2022 у цивільній справі № 273/1973/21. За час шлюбу подружжям у спільну сумісну власність придбано двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,56 кв м, будівництво якої здійснено на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:142:0061, які виникли з Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич K.M. за реєстровим номером № 895, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент», що діє від свого імені в інтересах активів та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду недиверсифікованого виду закритого типу «Інтергалбудінвест» і ОСОБА_4 , за згоди позивача, яку викладено в заяві від 12.06.2020, зареєстрованій в реєстрі під № 894 та посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич K. M. Відповідно до додатку № 2 до попереднього договору купівлі-продажу квартири, яким встановлено умови оплати забезпечувального платежу: 15.06.2020 встановлено термін оплати першого забезпечувального платежу за договором у розмірі 1 300 000,00 грн, що становило 96,2963%, а 15.09.2020 встановлено термін оплати залишку забезпечувального платежу в розмірі 50 000 грн, що становить 3,7037%. На виконання умов попереднього договору, ОСОБА_3 сплатив 1 300 000,00 грн. Після завершення будівництва і прийняття в експлуатацію вказаного нерухомого майна, проведена реєстрація прав власності за ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент», підтверджується Інформаційною довідкою № 425367953 від 05.05.2025, в якій зазначено, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 64,1 кв м, житловою площею 27,3 кв м, закінчений будівництвом об`єкт, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2811507080000, проведено державну реєстрацію 08.10.2023 державним реєстратором - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сохнич Катерина Михайлівна, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 69700286 від 11.10.2023. У подальшому від ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» право власності на вказаний об`єкт перейшло до ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2025 зареєстрованого в реєстрі під № 1127 і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич K. M. Однією з обов`язкових умов перед укладенням основного договору купівлі-продажу вимагалось надати згоду іншого подружжя на повернення забезпечувального платежу з метою внесення цієї ж суми (без доплати) як оплати вартості придбаної квартири, а також надання згоди на укладення і підписання основного договору. У зв`язку з цим в приміщенні нотаріального офісу Осовик В. В. надав письмову згоду викладену в заяві від 05.08.2025, зареєстрованій в реєстрі під № 1126 та посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич K. M. Кошти не повертались і спрямовані на придбання житла. Реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 64,1 кв м, житловою площею 27,3 кв м, закінчений будівництвом об`єкт, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2811507080000, здійснено 05.08.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич К. М. за ОСОБА_4 .
Позивач наполягає, що нерухоме майно було придбано подружжям ОСОБА_5 виключно в інтересах сім`ї. Між позивачем і відповідачем виник спір з приводу поділу спільно нажитого нерухомого майна.
Крім того, за твердженнями позивача, напередодні придбання вказаного нерухомого майна, ОСОБА_3 отримав 05.06.2020 позику від ОСОБА_6 в сумі 700 000,00 грн, з метою придбання нерухомого майна - житла в м. Києві, на підтвердження чого надає копію розписки від 05.06.2020. Оскільки повернення грошових коштів відбулось весною 2024 року, тому розписку було знищено. ОСОБА_3 запозичив ці кошти в період шлюбу з ОСОБА_4 , а повернув їх з власних джерел після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , тобто після 06.05.2022. А відтак - наявність боргу за розпискою є суттєвою обставиною, що свідчить про існування між позивачем і відповідачем окремих, а не спільних фінансових зобов`язань. У контексті сімейних правовідносин, де одним із ключових елементів сім`ї є спільний бюджет та взаємна матеріальна підтримка, наявність боргових відносин, оформлених розпискою, прямо вказує на відсутність єдиного сімейного бюджету та довіри, яка є основою спільного господарювання. Тобто 700 000,00 грн, які вкладені в придбання житла є власними заощадженням ОСОБА_3 , адже не були здобуті в результаті спільної праці або спільних доходів під час шлюбу та були спрямовані саме на придбання спірної квартири в м. Києві, зокрема, були повернуті позичальником (позивачем) з власних заощаджень, саме після розірвання шлюбу з відповідачем. З урахуванням того, що загальна вартість майнових прав на квартиру придбаних подружжям у спільну сумісну власність становить 1 350 000,00 грн, ОСОБА_3 вніс своїх особистих коштів в сумі 700 000,00 грн, що складає 51,85% вартості об`єкту, залишок внесених коштів в сумі 650 000,00 грн є спільними сумісними коштами подружжя, що складає 48,15% вартості. З урахуванням принципу рівності часток, 1/2 частина від внесених спільних сумісних коштів подружжя належить позивачу (24,075%). Враховуючи внесені позивачем особисті кошті і належність 1/2 частки від спільних сумісних коштів (24,075%), вартість майна на момент його придбання на користь позивача становить 1 025 000,00 грн, що складає 75,925% від загальної вартості об`єкта нерухомого майна. Інша частка спірного майна, яка може належати відповідачу складає 24,075%, що становить 325 000,00 грн.
Позивач просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 ідеальних частки на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 64,1 кв м, житловою площею 27,3 кв м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2811507080000, без поділу в натурі, а також покласти на відповідача судові витрати позивача.
Ухвалою суду від 10.10.2025 позовну заяву залишено без руху.
Позивачем недоліки позовної заяви усунуто своєчасно та належним чином.
Ухвалою суду від 24.10.2025 у справі відкрито провадження та призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження.
13.11.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого той вказує, що позовна заява є необгрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Вказує на те, що правова позиція позивача та розміри в частці майна, на яке претендує ОСОБА_3 змінилися у порівняні із попередньою позовною заявою у іншій справі, у якій останній заявляв вимогу про визнання за ним права на 1/2 частки майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (справа № 753/23996/24). ОСОБА_3 просить суд враховувати, що перед придбанням квартири, позивач отримав позику в розмірі 700 000,00 грн від ОСОБА_6 , що може підтверджуватися копією розписки від 05.06.2020 та листом про повернення коштів від 20.02.2025. Проте станом на 29.11.2024 будь-яких відомостей про наявність боргових зобов`язань, написання боргових розписок, отримання та повернення коштів зі сторони позивача не заявлялося та не зазначалося, оскільки на дату придбання квартири, грошові кошти не запозичувались у інших осіб, у тому числі і в особи на ім`я ОСОБА_6 . Про наявність існування розписки позивач згадує лише 24.02.2025, під час подання відзиву на зустрічну позовну заяву по справі № 753/23996/24, яка перебувала на розгляді в Дарницькому районному суді м. Києва. Наявність боргового документу не свідчить про особисту власність відповідача на дану квартиру або ж збільшення частки особистої власності. При цьому необхідно враховувати, що у разі якщо для придбання в шлюбі майна використовувались запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаним в інтересах сім`ї і не є особистою власністю одного з подружжя. Більше того, позивачем навіть не надано оригіналу розписки, а стосовно обставин отримання грошових коштів ОСОБА_3 не повідомляв свою дружину, навіть не вказува про отримання коштів в борг під час подання первісного позову. ОСОБА_4 не надавала згоди позивачу на укладення такої угоди. Матеріали справи не містять доказів, що саме кошти, отримані за договором позики були використані для придбання спільного майна подружжя. Навіть якщо саме ці кошти були вули використані для придбання спільного майни подружжя - вони були використані інтересах сім`ї. Боргова розписка, фотокопія якої долучається, є штучно створеною та не відповідає дійсному перебігу подій. Вказана розписка не доводить того що чоловік взяв певну суму коштів та витратив їх саме на придбання спірного майна. Також відповідач вказує, що забезпечувальний платіж за попереднім договором купівлі-продажу хоч і вносився під час шлюбу, але більша частина коштів є особистими коштами ОСОБА_4 , оскільки кошти отримані від матері та батька відповідача. ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання у зоні проведення Операції Об`єднаних сил в районі населеного пункту Попасна Луганської області загинув рідний брат відповідача - ОСОБА_7 . Відповідно до протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 17.01.2020 № 6, комісія дійшла висновку призначити одноразову грошову допомогу батькам позивача - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в розмірі 288 150,00 грн кожному, що в сумі становило 576 300,00 грн. Так, після отримання від держави коштів, батьками прийнято рішення надати грошові кошти в особисту власність своїй єдиній доньці, з метою інвестиції в придбання нерухомого майна, що і було в подальшому реалізовано. Грошові кошти з депозитного рахунку в розмірі 521 000,00 грн, які є особистими коштами ОСОБА_4 та були спрямовані відповідачем на внесення забезпечувального платежу за попереднім договором купівлі-продажу, що складає 38,59 % від загальної вартості забезпечувального платежу. Крім офіційного безготівкового перерахунку коштів від батьків, також останніми додатково надавалися у власність відповідача грошові кошти в готівковій формі, в розмірі 270 000,00 грн. Однак на підтвердження отримання вказаної суми у відповідача відсутні докази. Зазначені в позовній заяві твердження позивача про те, що 700 000,00 грн, які вносилися як забезпечувальний платіж є його особистими коштами, є передчасними та не відповідають дійсності.
13.11.2025 у підготовчому судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, представник відповідача заперечував проти позову, вказавши, що буде подано зустрічну позовну заяву.
Ухвалою суду від 13.11.2025 витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сохнич К. М. наступні документи: копії з усіма додатками до Договору купівлі-продажу квартири укладеного між ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» та ОСОБА_4 , який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Сохнич К. М. 05.08.2025 року в реєстрі під №1127, а також копію акту про зарахування зустрічних взаємних однорідних вимог від 05.08.2025, копію акту прийому-передачі квартири.
19.11.2025 до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сохнич К. М. надійшли витребувані матеріали.
Підготовче судове засідання 25.11.2025 за участю представника позивача та представника відповідача було відкладено для подальшого розгляду.
25.11.2025 до суду від ОСОБА_4 (далі по тексту також - позивач за зустрічним позовом) надійшла зустрічна позовна заява, за змістом якої остання просила суд: 1) визнати у порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_4 право власності на 693/1000 частки квартири, загальною площею 64,1 кв м, житловою площею 27,3 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) визнати у порядку поділу майна за ОСОБА_10 , право власності на 367/1000 частки квартири, загальною площею 64,1 кв м, житловою площею 27,3 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначила, що з 14.06.2014 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу колишнє подружжя мають неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки подружнє життя не склалось, шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 06.05.2022. Позивач за зустрічним позовом разом із сином проживає за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_3 (далі по тексту також - відповідач за зустрічним позовом) проживає окремо від них. Під час перебування сторін у шлюбі, а саме 12.06.2020 між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крісгал Ессет Менеджмент» укладено попередній договір купівлі продажу квартири, що розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , будівництво якої, здійснювалось на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:142:0061. 05.08.2025 між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» укладено договір купівлі-продажу квартири, що стало підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 . Колишнє подружжя не може дійти згоди щодо розподілу вказаної квартири, яка була придбана під час перебування позивача та відповідача у шлюбі, як за спільні кошти, так і за особисті кошти позивача за зустрічним позовом.
Так, 15.06.2020 ОСОБА_4 здійснено перший забезпечувальний платіж за договором у розмірі 1 300 000,00 грн, що становило 96,2963%, а 15.09.2020 ОСОБА_4 здійснено оплату залишку забезпечувального платежу в розмірі 50 000,00 грн, що становить 3,7037%. Спірну квартиру хоч і було придбано сторонами під час шлюбу, але більша частина внеску є особистими коштами ОСОБА_4 , оскільки кошти отримані від матері та батька позивача за зустрічним позовом. ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання у зоні проведення Операції Об`єднаних сил в районі населеного пункту Попасна Луганської області загинув рідний брат Осовик Ю. М. ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою від 13.07.2020 за № 1245. Відповідно до протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 17.01.2020 № 6, комісія дійшла висновку призначити одноразову грошову допомогу батькам позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в розмірі 288 150 гривень кожному, що в сумі становило 576 300 гривень. Перед укладненням попереднього договору купівлі-продажу квартири батьками ОСОБА_4 прийнято рішення надати в особисту власність доньки грошові кошти на придбання квартири. Також оскільки у подружжя не було всієї суми коштів для здійснення внеску, як забезпечувального платежу за договором, окрім безготівкового перерахунку коштів від батьків, останніми додатково надавалися у власність доньки грошові кошти в готівковій формі, що становило близько 270 000,00 грн. Однак на підтвердження отримання вказаної суми у ОСОБА_4 відсутні докази. Грошові кошти з депозитного рахунку в розмірі 521 000,00 грн, які є особистими коштами ОСОБА_4 , були спрямовані нею на внесення забезпечувального платежу за попереднім договором купівлі-продажу, що складає 38,59 % від загальної вартості забезпечувального платежу. Частина спірного забезпечувального платежу внесена за кошти отримані позивачем від її батьків у розмірі 521 000,00 грн та які складають 38,59 % від загальної вартості внеску, та спільні грошові кошти позивача та відповідача по 414 500,00 грн на кожного, які складають 61,4% від загальної вартості квартири. З огляду на вказане, виходячи із суми забезпечувального платежу, частини у праві власності на квартиру, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, складають по 30,7 %. 
Надано розрахунок розмірів часток на квартиру кожному з подружжя: 1 350 000,00 грн (сума внесених коштів за квартиру) - 521 000,00 грн (особисті кошти ОСОБА_4 ) = 829 000,00 грн (спільні кошти подружжя). Відповідно кожному із подружжя в грошовому еквіваленті, виходячи із вартості забезпечувального платежу за квартиру, належить 414 500,00 (829000,00/2) грн, що становитиме 30,7% кожного з подружжя від загальної вартості забезпечувального платежу. Таким чином, 30,7 % становить 307/1000 частки права власності на квартиру належить відповідачу за зустрічним позовом, а 69,3 % від суми забезпечувального платежу, що становить 693/1000 частки права власносгі, належить позивачу за зустрічним позовом.
У підготовчому судовому засіданні 09.12.2025 за участю представника позивача та представника відповідача було прийнято зустрічну позовну заяву. Оголошено перерву у зв`язку з подальшим розглядом.
Ухвалою суду від 09.12.2025 витребувано з Головного управління Державної податкової служби в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Юрка Тютюнника. 7: електронна адреса: zt.official@tax.gov.ua) відомості про розмір всіх доходів ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 : РНОКПП НОМЕР_1 ), зокрема отриманих як фізичною особою та від здійснення підприємницької діяльності за період 2018-2020 років.
29.12.2025 до суду від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. ОСОБА_3 як відповідач за зустрічним позовом повністю заперечує щодо задоволення зустрічних позовних вимог. В обґрунтування первісних позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_3 зазначив, що за час шлюбу, який тривав в період з 14.06.2014 по 06.05.2022 р. р. спільного проживання і ведення спільного господарства подружжям ОСОБА_5 у спільну сумісну власність придбано нерухоме майно - двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Нерухоме майно придбавалось подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в інтересах сім`ї. Між сторонами виник спір з приводу поділу спільно нажитого нерухомого майна. Подружжям ОСОБА_5 придбано зазначену квартиру (предмет спору). Правовідносини зі здобуття у власність зазначеного нерухомого майна виникли з попереднього договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич K. M. за реєстровим номером № 895. укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент», що діє від свого імені в інтересах активів та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду недиверсифікованого виду закритого типу «Інтергалбудінвест» і ОСОБА_4 , за згоди позивача за первісним позовом, яку викладено в заяві від 12.06.2020, зареєстрованій в реєстрі під № 894 та посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич K. M. Відповідно до додатку № 2 до попереднього договору купівлі-продажу квартири, де встановлено умови оплати забезпечувального платежу: 15.06.2020 встановлено термін оплати першого забезпечувального платежу за договором у розмірі 1 300 000,00 грн, що становило 96.2963 %. а 15.09.2020 встановлено термін оплати залишку забезпечувального платежу в розмірі 50000 грн, що становить 3.7037%. На виконання умов попереднього договору ОСОБА_3 сплатив 1 300 000,00 грн в АТ "Альфа-Банк" на користь третьої особи - ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент». Після завершення будівництва і прийняття в експлуатацію вказаного нерухомого майна проведена реєстрація прав власності за ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент». ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» відступила надалі право власності на вказаний об`єкт ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2025, зареєстрованого в реєстрі під № 1127 і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич K. M. Відповідно до п. 7 Договору купівлі-продажу, загальна ціна продажу квартири, яка відчужується за даним договором, визначена сторонами у розмірі 1 350 000,00 грн без ПДВ. Зазначена ціна є остаточною та не підлягає зміні після укладення цього договору. Приватним нотаріусом Сохнич K. M. перед укладанням договору купівлі продажу було отримано та надано до суду також копію довідки ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» сформованої 04.08.2025 про зарахування коштів за період 12.06.2020 по 03.08.2025 в сумі 1350 000,00 грн (сплачено 15.06.2020 суму 1300000,00 грн; сплачено 11.08.2020 суму 50 000,00 грн). Крім того, з метою набуття у спільну сумісну власність спірної квартири, ОСОБА_3 перед укладенням Договору купівлі-продажу від 05.08.2025 надав нотаріусу нотаріально посвідчену заяву від 05.08.2025. в якій висловив свою згоду на укладення ОСОБА_4 правочинів, спрямованих на придбання квартири АДРЕСА_2 . Крім того, напередодні придбання спірного нерухомого майна ОСОБА_3 отримав 05.06.2020 позику від ОСОБА_6 в сумі 700 000,00 грн з метою придбання нерухомого майна - "житло в м. Києві". ОСОБА_6 у листі від 20.02.2025 підтвердив факт надання 700 000,00 грн. з джерела своїх доходів від господарської діяльності, вказаної позики ОСОБА_3 та повідомив про повернення грошових коштів весною 2024 р., розписку знищено. ОСОБА_3 запозичив ці кошти в період шлюбу з ОСОБА_4 , а повернув їх з власних джерел після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , тобто після 06.05.2022 р. Наявність боргу за розпискою є суттєвою обставиною, що свідчить про існування між позивачем і відповідачем окремих, а не спільних фінансових зобов`язань. У контексті сімейних правовідносин, де одним із ключових елементів сім`ї є спільний бюджет та взаємна матеріальна підтримка, наявність боргових відносин, оформлених розпискою, прямо вказує на відсутність єдиного сімейного бюджету та довіри, яка є основою спільного господарювання. Тобто 700 000,00 грн, які вкладені в придбання житла є власними заощадженням ОСОБА_3 , адже не були здобуті в результаті спільної праці або спільних доходів під час шлюбу та були спрямовані саме на придбання спірної квартири в м. Києві, зокрема, були повернуті позичальником з власних заощаджень саме після розірвання шлюбу з відповідачкою. Загальна вартість придбаної у спільну сумісну власність квартири становить 1 350 000,00 грн, а ОСОБА_3 вніс своїх особистих коштів в сумі 700 000,00 грн, що складає 51,85% вартості об`єкту. Залишок внесених коштів в сумі 650 000,00 грн. є спільними сумісними коштами подружжя, що складає 48,15% вартості. З урахуванням принципу рівності часток, 1/2 частина від внесених спільних сумісних коштів подружжя належить ОСОБА_3 (24,075%). Отже, враховуючи внесені ОСОБА_3 особисті кошти і належність 1/2 частки від спільних сумісних коштів (24,075%), вартість майна на момент його придбання на користь ОСОБА_3 становить 1 025 000,00 грн, що складає 75,925% від загальної вартості об`єкта нерухомого майна. Інша частка спірного майна, яка може належати ОСОБА_4 складає 24,075%, що становить 325 000,00 грн. З метою допустимості визначення часток у власності ОСОБА_3 просить суд здійснити поділ манна подружжя за наступним визначенням часток між сторонами: 75% (3/4) власності належить ОСОБА_3 (вартість 1 012 500,00 грн); 25% (1/4) власності належить ОСОБА_4 (вартість 337 500,00 грн). З врахуванням викладеного, сторона відповідача за зустрічним позовом, просить суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог позивача ОСОБА_4 та задовольнити повністю первісні позовні вимоги ОСОБА_3 
19.01.2026 до суду від Головного управління Державної податкової служби в Житомирській області надійшли витребувані матеріали.
22.01.2026 підготовче судове засідання не відбулось у зв`язку з оголошенням у м. Києві повітряної тривоги органами управління цивільного захисту. 
У підготовчому судовому засіданні 12.02.2026 за участю представника позивача та представника відповідача закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 12.02.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
Судове засідання 10.03.2026 за участю відповідача за первісним позовом та її представника було відкладено у зв`язку з неявкою у судове засідання позивача за первісним позовом і його представника.
У судовому засіданні 26.03.2026 представником позивача за первісним позовом оголошено вступне слово, позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив задовольнити, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представником відповідача за первісним позовом було оголошено вступне слово, підтримав зустрічну позовну заяву, просив задовольнити, просив відмовити у задоволенні первісного позову. 
Також відповідачем за первісним позовом у судовому засіданні 26.03.2026 було оголошено вступне слово, ОСОБА_4 підтримала позицію свого представника у повному обсязі, пояснивши, що на початку шлюбу вони з позивачем за первісним позовом були малозабезпеченою сім`єю, ОСОБА_4 була в декретній відпустці, ОСОБА_3 підробляв за 10-15 тис. грн в місяць на той час, в кращому випадку. У неї був брат, якому батьки купили житло, а потім накопичували їй на квартиру. Після смерті брата, мої батьки отримали кошти, потім за ці кошти разом з нашими з ОСОБА_3 коштами (приблизно 300 тис. грн) купили квартиру. Від батьків отримали приблизно 521 тис. грн, які було переказано картою, інші кошти готівкою, але підтвердження немає щодо готівки. Кошти в банк вносив позивач за первісним позовом, оскільки ОСОБА_4 боялася нести таку суму самостійно, оплачували двома частинами, спочатку 1 мільйон 300 тисяч грн, а потім ще 50 тисяч грн. Також вказала, що знає друга ОСОБА_3 , який начебто дав останньому 700 тис. грн в борг, згоди на такий правочин не давала та не знала про розписку, яку згадує представника позивача за первісним позовом, також їй не відомо де працює той друг, впевнена, що їм, як подружжю ОСОБА_5 , би ніхто не дав кошти в борг в такому розмірі. Додала, що спірна квартира купувалася в інтересах сина в першу чергу.
У судовому засіданні 26.03.2026 було оголошено перерву, визнано явку ОСОБА_3 обов`язковою у судове засідання.
Судове засідання 08.04.2026 за участю відповідача за первісним позовом та її представника було відкладено у зв`язку з неявкою позивача за первісним позовом та його представника для подальшого розгляду та повторного виклику сторони позивача.
У судовому засіданні 07.05.2026 за участю сторін та їх представників позивачем за первісним позовом було оголошено вступне слово, первісний позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Оголошено перерву для подальшого розгляду.
У судовому засіданні 16.06.2026 за участю відповідача за первісним позовом, її представника та представника позивача за первісним позовом судом частково доліджено матеріали справи.
У судовому засіданні 25.06.2026 за участю представників сторін судом завершено долідження матеріалів справи. Представник позивача за первісним позовом у судових дебатах вказав, що повністю підтримує первісну позовну заяву, просив його задовольнити, заперечував проти задоволення зустрічної позовної заяви. Представник відповідача за первісним позовом у судових дебатах просив відмовити у задоволенні первісного позову, підтримав зустрічну позовну заяву та просив задовольнити.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позови підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. 
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.05.2022. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 06.05.2022, яке набрало законної сили 07.06.2022, шлюб між сторонами розірвано (а. с. 9-10, том 1).
05.08.2025 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Крістал Ессет Менеджмент" (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) з урахуваннями положень раніше укладеного 12.06.2020 попереднього договору купівлі-продажу квартири між тими ж самими сторонами, ОСОБА_4 було придбано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 64,1 кв м, жила площа 27,3 кв м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич К. М., зареєстровано в реєстрі за № 1127 (а. с. 30-38, 41-44, том 2). Вказану квартиру було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_4 05.08.2025, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав (а. с. 28, том 2).
Суду також надано у копіях технічний паспорт, виготовлений 15.12.2021, план квартири АДРЕСА_2 (а. с. 24-25, том 1, а. с. 45-49, том 2), довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 21.10.2025 (а. с. 44-А, том 1), звіт про оцінку майна від 21.11.2025 № 18-251121-001 (а. с. 50-53, том 2).
Разом з тим, стороною позивача за первісним позовом, на підтвердження своїх доводів щодо заявлених позовних вимог також було долучено ряд документів у копіях, які досліджено судом: заява про згоду подружжя на укладення договорів від 12.06.2020, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич К. М., зареєстровано в реєстрі за № 894 (а. с. 17, том 1); заява від 05.08.2025, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич К. М., зареєстровано в реєстрі за № 1126 (а. с. 18, том 1); квитанції № 40-3181к від 15.06.2020 (а. с. 19, том 1); платіжне доручення № ПНМ44613 від 15.06.2020 (а. с. 20, том 1); платіжне доручення № ПНМ16343 від 11.08.2020 (а. с. 20 зворот, том 1); розписка від 09.06.2020 (а. с. 23, том 1); лист від 20.02.2025 (а. с. 23 зворот, том 1).
Разом з тим, стороною позивача за зустрічним позовом, на підтвердження своїх доводів щодо заявлених позовних вимог також було долучено ряд документів у копіях, які досліджено судом: свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 22.04.1991 (а. с. 18, том 2); лист від 21.03.2025 (а. с. 21-23, том 2); свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 22.10.2014 (а. с. 24, том 2); довідка № 1053 від 08.07.2019 (а. с. 54, том 2); лист № 11/161 від 31.01.2020 (а. с. 55, том 2); лист № 11/160 від 31.01.2020 (а. с. 56, том 2); лист № 11/226 від 12.02.2020 (а. с. 57, том 2); лист № 11/227 від 12.02.2020 (а. с. 58, том 2); витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 30.05.2019 (а. с. 59, том 2); довідка № 1245 від 13.07.2020 (а. с. 60, том 2); лист від 27.03.2025 (а. с. 61, том 2); довіреність від 08.04.2020 (а. с. 62, том 2); договір від 10.04.2020 (а. с. 63-64, том 2); довіреність від 10.04.2020 (а. с. 65, том 2); заява від 13.05.2020 (а. с. 66, том 2); заява від 14.04.2020 (а. с. 67, том 2); договір від 17.03.2020 (а. с. 68-69, том 2); інформація про банківські операції від 13.01.2025 (а. с. 70-72, том 2); інформація про банківські операції від 21.01.2025 (а. с. 73-74, том 2).
Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.
Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено ч. 4 ст. 65 СК України.
Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)).
Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ) (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (…). Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року) (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).
Таким чином, суд дійшов до висновку, що оскільки спірний об`єкт, а саме: квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 64,1 кв м, житловою площею 27,3 кв м придбана за час зареєстрованого шлюбу, то вона є предметом спільної власності колишнього подружжя. При цьому суд враховує, що реєстрація права власності на зазначену квартиру відбулась після розірвання сторонами шлюбу і припинення між ними шлюбних відносин.
Причому суд констатує, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 64,1 кв м, житловою площею 27,3 кв м є об`єктом спільної часткової власності.
Щодо посилання сторін про відступлення від рівності часток враховуючи здійснений фінансовий вклад у придбання спільного спірного нерухомого майна, суд зазначає таке.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК).
Разом з тим, під час розгляду справи питання аліментів на утримання дитини сторонами не піднімалось. В матеріалах справи не міститься доказів та під час розгляду справи їх не було здобуто, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, а тому, підстав відступлення від рівності часток немає.
У справі, яка розглядається судом, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно сторонами не спростована.
Разом з тим, суд відзначає, що посилання позивача за первісним позовом ОСОБА_3 на існування договору позики між ним та гр. ОСОБА_6 , про що ними складено розписку від 09.06.2023, суд відхиляє, зважаючи на те, що оригіналу такої розписки суду представлено не було, до матеріалів справи подано лише фотокопію розписки, яка є не засвідчена належним чином та не містить відомостей про цільове призначення отриманих коштів (містить лише словосполучення загального характеру: "(...) для придбання нерухомого майна - житла в місті Києві"), ОСОБА_3 не довів обізнаність ОСОБА_4 про існування цієї розписки та боргу на момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, не довів надання останньою згоди на укладення такого правочину, а також не довів, що отримані кошти були використані в інтересах сім`ї або на придбання спірної квартири. А відтак - вказана розписка не відповідає критерію достовірності доказу з огляду на заявлений предмет спору.
У відповідності до правової позиції Верховного Суду від 04.09.2024 року по справі № 754/9261/19 досить часто учасники цивільного обороту в спорах про поділ майна за допомогою договору позики чи розписки про отримання в позику грошових коштів, в яких вказано, що ці грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна, намагаються спростувати презумпцію спільності майна подружжя (чи жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі). Касаційний суд зауважив, що використання таким чином договору позики (в якому передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна) очевидно не враховує, що регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року в справі № 215/1191/17 (провадження № 61-9767св22)).
Необхідно також врахувати, що відповідач за первісним позовом заперечує факт надання нею згоди на укладення позивачем договору позики від 09.06.2020 року та зазначає, що про існування вказаного правочину їй не було своєчасно відомо. При цьому матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували надання ОСОБА_4 такої згоди, у зв`язку з чим відповідні доводи не можуть бути визнані доведеними.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 08.11.2023 року по справі 947/31704/19, згідно якої отримуючи в позику грошові кошти без згоди другого з подружжя, що не підтверджено згодою такого, позивач стає учасником зобов`язальних правовідносин, особисто відповідає за повернення грошових коштів реально чи особистим майном. За таких обставин саме позивач є зобов`язаною особою за спірним зобов`язанням та повинен відповідати за його виконання виключно належним йому особистим майном і коштами, тоді як спільне сумісне майно подружжя не може вважатися джерелом погашення такого боргу, оскільки відповідне зобов`язання не виникло в інтересах сім`ї та не набуло статусу спільного боргу подружжя.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012. В даній справі суд дійшов висновку про відсутність правових підстав кваліфікувати відповідачку (дружину) як зобов`язану особу (боржника) за укладеним позивачем (чоловіком) договором позики у формі розписки, оскільки дружина згоди на його укладення не надавала, а факт укладення цього правочину в інтересах сім`ї та використання отриманих за ним коштів саме в інтересах сім`ї у цій справі є недоведеним, належними і допустимими доказами не підтверджується.
У відповідності до позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 10.06.2021 року по справі № 501/2887/16-ц для встановлення солідарного боргового обов`язку подружжя слід враховувати, щоб один із подружжя довів у суді, що другий з подружжя був обізнаний про розписку та не заперечував проти такої позики, а також суду необхідно встановити на підставі доказів, що позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї.
Таким чином, з урахуванням наведених правових позицій Верховного Суду, розписка від 09.06.2020 року не може бути визнана належним та достатнім доказом на підтвердження наявності спільного боргового зобов`язання сторін або спростування презумпції спільності майна подружжя. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач за первісним позовом надавала згоду на укладення позивачем за первісним позовом договору позики, була обізнана про його існування чи не заперечувала проти отримання ОСОБА_3 грошових коштів у борг. Також останнім не доведено, що отримані за розпискою кошти були фактично використані в інтересах сім`ї.
За таких обставин на думку суду спірна розписка (у разі її дійсного укладення, так як оцінка її дійсності не надавалась) підтверджує лише існування можливих зобов`язальних правовідносин між її сторонами та не створює жодних правових наслідків для ОСОБА_4 як другого з подружжя. Відтак зазначена розписка не є належним та допустимим доказом у даній справі для підтвердження спільного боргу подружжя чи доведення того, що спірне майно було придбане виключно за особисті позичені кошти ОСОБА_3 . Її зміст підлягає критичній оцінці судом у сукупності з іншими доказами, а доводи позивача за первісним позовом, які ґрунтуються виключно на зазначеній розписці, не можуть вважатися доведеними.
Також суд ставиться критично до посилань позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 стосовно того, що її батькам було призначено та виплачено одноразову грошову допомогу та компенсаційні суми у зв`язку із загибеллю сина ОСОБА_7 по 288 150,00 грн батькові та матері, які передали такі грошові кошти ОСОБА_4 з метою придбання нею спірної квартири. Фактично мова іде про дарування грошових коштів батьками ОСОБА_4 останній, проте на підтвердження зазначеного правочину нею не було надано суду договір дарування відповідних коштів; відповідь АТ КБ "Приватбанк", за якою ОСОБА_4 вказана одержувачем депозиту грошових коштів 250 001,88 грн та 271 425,35 грн за депозитними договорами, укладеними між банком та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , не може посвідчувати правовідносини дарування грошових коштів ОСОБА_4 , а також не свідчить про право власності останньої на ці грошові кошти (а. с. 61-74, том 2). Відтак, у цій частині суд відхиляє доводи учасника справи у зв`язку з їх невідповідністю критерію належності доказів.
Відтак, первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню частково.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на часткове задоволення як первісного, так і зустрічного позовів, а також однаковий розмір судового збору, що підлягає розподілу між сторонами, суд вважає за необхідне здійснити взаємне зарахування судових витрат зі сплати судового збору, у зв`язку з чим судовий збір зі сторін не стягується.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 133, 141, 200, 206, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд 

В И Р І Ш И В :
Позови - задовольнити частково.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: 
Визнати за ОСОБА_3 право власності: 
- на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 64,1 кв. м, житловою площею 27,3 кв. м.
Визнати за ОСОБА_4 право власності: 
- на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 64,1 кв. м, житловою площею 27,3 кв. м.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дата складання повного тексту рішення суду 21.07.2026.

Суддя: