ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/14637/24
Номер провадження 22-ц/818/1163/26
22-ц/818/1177/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Візіра О.В.,
представника ТОВ «Об`єднання Хорс» адвоката Євсюкова Ф. Б.,
представника ОСОБА_1 адвоката Чернюка В. В.,
представника ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» адвоката Холодова Л. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Харківське котлобудівне підприємство «Котлоенергопроект» та ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2025 року та на додаткове рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2025 року в складі судді Мельникової І.Д. по справі № 643/14637/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єднання Хорс» до Приватного акціонерного товариства «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект», ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення права, - 
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єднання Хорс» звернулось до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект», ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення права.
Позовна заява мотивована тим, що на підставі рішень Господарського суду Полтавської області від 16 листопада 2023 року по справі № 917/322/23 та від 18 грудня 2023 року по справі № 917/805/23 з ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» на його користь стягнуто грошові кошти на загальну суму 115 064 189,22 грн.
За його заявами приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. стосовно ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» 03 травня 2024 року розпочаті виконавчі провадження, які об`єднані в одне зведене виконавче провадження під № 74917913 щодо стягнення боргу на загальну суму 126 564 728,51 грн.
Після відкриття виконавчих проваджень та перевірки майнового стану відповідача встановлено, що усі майнові активи у виді грошових коштів, нерухомості та виробничого обладнання були виведені з рахунків та балансу підприємства ще під час судового розгляду вказаних справ шляхом укладення фраудаторних правочинів. Наразі у ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» відсутні грошові кошти на рахунках, а також інше майно, за рахунок якого може бути здійснене погашення заборгованості.
Зокрема, 14 грудня 2023 року між ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» та його працівником ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Opel Astra OTGF69, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , на підставі якого автомобіль перереєстрований в ТСЦ № 6341 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях на ім`я ОСОБА_1 .
Зазначило, що вказаний договір є фраудаторним правочином, порушує його майнові інтереси як кредитора і направлений на уникнення звернення стягнення на майно ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект», адже вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, після відкриття 29 травня 2023 року Господарським судом Полтавської області провадження у справі № 917/805/23 про стягнення з боржника коштів у розмірі 111 879 742,40 грн та 27 березня 2023 року у справі 917/322/23 про стягнення (в тому числі) неустойки у розмірі 2 191 645,34 грн, а покупцем за ним є працівник ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект».
Просило визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14 грудня 2023 року, укладений між ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» та ОСОБА_1 , предметом якого був транспортний засіб Opel Astra OTGF69, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» майна, яке було предметом продажу за оспорюваним договором купівлі – продажу від 14 грудня 2023 року, а саме транспортний засіб Opel Astra OTGF69, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , вирішити питання щодо судових витрат.
19 грудня 2024 року від представника відповідача ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» адвоката Холодова Л.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог ТОВ «Об`єднання «Хорс» заперечував в повному обсязі, зазначивши, що позивачем не надано до суду жодного доказу, який би спростовував презумпцію правомірності оскаржуваного правочину, а також свідчив про недобросовісність набуття ОСОБА_1 права власності на спірне авто. Зазначив, що на момент укладення договору були відсутні будь-які обтяження чи заборони на відчуження майна.
30 грудня 2024 року ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність укладання договору купівлі-продажу від 14 грудня 2023 року.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2025 року позов ТОВ «Об`єднання Хорс» - задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 14 грудня 2023 року, укладений між ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» та ОСОБА_1 , предметом якого був транспортний засіб Opel Astra OTGF69, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 .
Відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» майна, яке було предметом продажу за оспорюваним договором купівлі – продажу від 14 грудня 2023 року, а саме транспортний засіб Opel Astra OTGF69, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 .
Стягнуто з ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» та ОСОБА_1 пропорційно на користь ТОВ «Об`єднання «Хорс» сплачений судовий збір в розмірі 4844,80 грн в рівних частках по 2422,40 грн з кожного.
Рішення суду мотивовано тим, що оспорюваний договір є фраудаторним правочином, вчинений на шкоду інтересам позивача як кредитора. ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект», будучи обізнаним про наявність відкритих стосовно нього судових проваджень у справах № 917/322/23 та № 917/805/23 та вже після пред`явлення до нього позовних вимог про стягнення коштів з боку ТОВ «Об`єднання «Хорс» здійснило відчуження майна. Встановлені обставини свідчать про недобросовісну поведінку та зловживання правом з боку ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект», оскільки реалізація спірного майна призвела до неможливості погашення присудженої до стягнення на користь ТОВ «Об`єднання «Хорс» заборгованості.
23 вересня 2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» подав заяву про стягнення понесених судових витрат, в якій просив ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідачів пропорційно на користь позивача судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 50 000,00 грн.
Заява мотивована тим, що 22 вересня 2025 року до початку судового засідання ним було подано заяву щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті спору. Позов задоволено у повному обсязі, проте питання щодо судових витрат не вирішено, що є підставою для ухвалення додаткового рішення. Адвокатом Євсюковим Ф.Б. було здійснено представництво інтересів позивача у цій справі на підставі договору про надання правової допомоги від 30 червня 2022 року № 30/06/22, додатковою угодою до якого визначено фіксований розмір винагороди адвоката в сумі 50 000,00 грн: 20 000,00 грн за складання та подачу позову, 30 000,00 грн за здійснення представництва інтересів товариства у суді першої інстанції. 
Додатковим рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2025 року стягнуто з ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект», ОСОБА_1 на користь ТОВ «Об`єднання «Хорс» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн в рівних частках по 10 000,00 грн з кожного.
Додаткове рішення суду мотивоване тим, що витрати на правничу допомогу підлягають розподілу з урахуванням вимог розумності та справедливості, принципів співмірності та реальності судових витрат.
На вказані судові рішення через систему «Електронний суд» 20 жовтня 2025 року ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» та 22 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чернюк В.В., подали апеляційні скарги, в яких просили рішення та додаткове рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» мотивована тим, що станом на дату укладання договору купівлі-продажу автомобіля Opel Astra OTGF69 у нього не існувало жодного зобов`язання із погашення заборгованості перед будь-яким кредитором, тому вказаний договір не має ознак фраудаторного правочину і не може ставитися під сумнів у частині його добросовісності. Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що відчуження належного ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» у власність ОСОБА_1 автомобіля відбулося саме з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно. Станом на 14 грудня 2023 року ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» не мало жодних обмежень на відчуження майна, не було боржником у будь-якому виконавчому провадженні, тому відсутні правові підстави для визнання недійсним вказаного в позові договору. Рішення Господарського суду Полтавської області від 16 листопада 2023 року по справі № 917/322/23 та від 18 грудня 2023 року по справі № 917/805/23, на які посилався позивач, набули чинності відповідно 12 лютого 2024 року і 29 лютого 2024 року, тобто після укладення оспорюваного договору. Презумпцію правомірності правочину не спростовано. Позивачем не було надано суду доказів, які б вказували на його неплатоспроможність станом на момент укладення оспорюваного правочину. ОСОБА_1 не є пов`язаною з ним особою, не керувала товариством, вона лише рахувалась у штаті ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» на посаді начальника відділу комплектації, але з 14 квітня 2023 року фактично не працювала, бо дію її трудового договору було призупинено, а 29 березня 2024 року ОСОБА_1 звільнилась. Автомобіль відчужено за ринковою вартістю, яку ОСОБА_1 дійсно сплачено. Позивачем не було доведено факт настання для нього негативних наслідків у вигляді неможливості виконання судового рішення про стягнення на його користь грошових коштів через відчуження автомобіля за оспорюваним правочином.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що договір купівлі-продажу від 14 грудня 2023 року укладено у сервісному центрі МВС у порядку, визначеному законодавством, з перевіркою правомірності відчуження транспортного засобу, відповідності ідентифікаційних номерів, відсутності арештів, застав, розшуку чи інших обтяжень. Автомобіль придбано за ринковою вартістю, яку сплачено повністю, поставлено на облік і застраховано. Отже, правочин є реальним, виконаним і спрямованим на настання правових наслідків. На час укладення правочину вона не мала корпоративних прав у ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект», не входила до органів управління, не уповноважувалася на вчинення правочинів від імені товариства, не підписувала фінансово-господарських документів і не володіла доступом до внутрішньої інформації, тобто не була пов`язаною особою, дію трудового договору з нею було призупинено. Суд не встановив причинно-наслідкового зв`язку між укладенням договору на суму 140 000,00 грн і реальним унеможливленням виконання рішень щодо стягнення понад 100 млн грн. За відсутності такого зв`язку висновок про фраудаторність є припущенням. Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, не перевірив необхідності та співмірності заявлених витрат на правову допомогу, не навів мотивів визначення саме такого розміру, не встановив відповідності між заявленою вартістю і фактично виконаними роботами, не оцінив фінансовий стан сторін і не з`ясував, чи не є сума надмірною за критерієм розумності. 
24 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «Об`єдання «Хорс» адвоката Євсюкова Ф.Б. надійшли відзиви на апеляційні скарги ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» та ОСОБА_1 , в яких він просив залишити їх без задоволення, а рішення суду – без змін, стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 30 000,00 грн.
Відзиви мотивовані тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оспорюваний правочин спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника і ухвалив рішення про його недійсність. У 2023 році були відкриті судові провадження про стягнення понад 115 млн грн, 08 серпня 2023 року було накладено арешт на кошти боржника; боржнику були відомі розміри заявлених вимог. Правочин укладено 14 грудня 2023 року, тобто вже після відкриття двох судових проваджень щодо стягнення багатомільйонної заборгованості. Фраудаторність оцінюється з моменту подання позову, а не набрання рішенням законної сили. Згідно з податковими документами ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» щонайменше до 11 березня 2024 року, її трудовий договір був лише призупинений, а не розірваний. Факт трудових відносин є фактичною залежністю, якої достатньо для оцінки правочину як такого, що відбувся між пов`язаними особами. Оплата за договором відбулася після його укладення та вже після накладення арешту й відкриття виконавчого провадження, при цьому готівкою, що свідчить про нетипову поведінку сторін при оплаті та намагання уникнути примусового стягнення боргу; розрахунок відбувався частинами та з великим часовим проміжком, що є нетиповим для ринкових угод купівлі-продажу авто в ТСЦ МВС; сама форма та час проведення оплати свідчать про штучність правочину. До того ж, факт виконання правочину не виключає його фраудаторність. Посилався на постанову Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року в аналогічній справі № 644/5852/24. Вказав, що орієнтовний розмір витрат, які очікує понести позивач при розгляді вказаної справи в суді апеляційної інстанції, складає 30 000, 00 грн у якості витрат на правову допомогу, докази витрат будуть надані упродовж п`яти днів з дня ухвалення рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» адвоката Холодова Л. Ю. та представника ОСОБА_1 адвоката Чернюка В. В., які підтримали подані апеляційні скарги, представника ТОВ «Об`єднання Хорс» адвоката Євсюкова Ф. Б., який проти скарг заперечував, перевіривши законність і обґрунтованість рішення і додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» та ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27 березня 2023 року у справі № 917/322/23 відкрито провадження за заявою ТОВ «Об`єднання «Хорс» до ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» про примусове виконання обов`язку в натурі (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109853831).
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16 листопада 2023 року, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 12 лютого 2024 року, по вказаній справі позов ТОВ «Об`єднання «Хорс» задоволено частково. Зобов`язано ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» виконати зобов`язання відповідно до Договору № 021120кер на поставку Конденсаційної турбіни з регульованим відбором пари і генератора від 05 березня 2021 року. Стягнуто з ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» на користь ТОВ «Об`єднання «Хорс» 1 212 399,55 грн неустойки, 717 647,27 грн судового збору. Рішення набрало законної сили 12 лютого 2024 року (а.с. 25-37 том 1).
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 29 травня 2023 року у справі № 917/805/23 відкрито провадження за заявою ТОВ «Об`єднання «Хорс» до ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» про стягнення грошових коштів у розмірі 111 879 742,40 грн та визнання договору розірваним (а.с. 38 том 1).
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 08 серпня 2023 року у справі № 917/805/23 у порядку забезпечення позову накладено арешт на кошти ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» (а.с. 39-42 том 1).
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 18 грудня 2023 року по справі № 917/805/23, яке у частині вимог про стягнення коштів залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 29 лютого 2024 року, з ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» на користь ТОВ «Об`єднання «Хорс» стягнуто грошові кошти на загальну суму 111 879 742,40 грн, а також 939 400,00 грн витрат по сплаті судового збору. Рішення набрало законної сили 29 лютого 2024 року (а.с. 43-61 том 1).
З відповідей РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві від 21 серпня 2024 року та РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 22 листопада 2024 року на адвокатські запити вбачається, що протягом грудня 2023 року ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» відчужено п`ять автомобілів різним фізичним особам, серед яких і ОСОБА_1 (а.с. 72-73, 77-78 том 1).
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів 14 грудня 2023 року з ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» на ОСОБА_1 був перереєстрований автомобіль OPEL ASTRA 2007 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_1 сірого кольору. На транспортний засіб закріплено номерні знаки НОМЕР_2 та оформлено свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 . Реєстраційні дій здійснено на підставі договору купівлі-продажу № 6341/2023/4199396 від 14 грудня 2023 року, оформленого у присутності адміністратора ТСЦ 6341, укладеного між ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» та ОСОБА_1 . Згідно договору ціна автомобіля склала 140 000,00 грн (а.с. 73, 79-80, 165-183 том 1).
Зі звіту про оцінку майна від 20 грудня 2024 року вбачається, що ринкова вартість автомобіля OPEL ASTRA 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 , на дату оцінки 14 грудня 2023 року складає 140 000,00 грн (а.с. 3-4 том 2).
Як вбачається з листа ГУ ДПС у Харківській області від 17 грудня 2024 року відповідно до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, поданих ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» за період з 1 кварталу 2023 року по 2 квартал 2024 року, ОСОБА_1 перебувала з товариством у трудових відносинах до 11 березня 2024 року (а.с. 161 том 1).
З наданих ОСОБА_1 наказів ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» № 14/04/23 від 13 квітня 2023 року та № 1-к від 11 березня 2024 року вбачається, що з 14 квітня 2023 року було призупинено дію трудового договору з нею, а 11 березня 2024 року її звільнено з посади начальника відділу комплектації за власним бажанням (а.с. 241-242 том 1).
Стосовно ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» 03 травня 2024 року розпочаті виконавчі провадження, які об`єднані в одне зведене виконавче провадження під № 74917913 щодо стягнення боргу на загальну суму 115 064 189,22 грн (а.с. 92-93 том 1).
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).
З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина 2 статті 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина 3 статті 13 ЦК України).
Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина 3 статті 13, частина 3 статті 16 ЦК України не суперечать частині 2 статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини 3 статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини 1 статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині 3 статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина 3 статті 13 та частина 3 статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20)).
Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб.
Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».
Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як:
фіктивного (стаття 234 ЦК України);
такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України);
такого, що порушує публічний порядок (частини 1 та 2 статті 228 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року в справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) вказано, що: «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.
Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 ЦК України)».
Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)).
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.
До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).
Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.
До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20 (провадження № 61-1787св23)).
Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частина 1 та 2 статті 234 ЦК України).
Фіктивний правочин відноситься до оспорюваних правочинів, тобто визнається недійсним на підставі судового рішення про що має бути вказано в резолютивній частині рішення (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року в справі № 712/7975/17 (провадження № 61-42114св18)).
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року в справі № 723/405/17 (провадження № 61-46674св18)).
Касаційний суд вже зауважував, що недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року в справі № 761/40240/21 (провадження № 61-13013св23)).
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що приватноправовий інструментарій (як в договірних, так і в позадоговірних відносинах) має використовуватись особами добросовісно, не зловживаючи правом. Зокрема, такий інструментарій не може використовуватись особою на шкоду іншим учасникам правовідносин. Правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір. Інакше такий правочин має кваліфікуватись судами як фраудаторний та, за наявності відповідної позовної вимоги, має бути визнаний недійсним. Однак у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин (див. пункти 108, 115, 116 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 916/379/23 (провадження № 12-22гс24)).
Відсутність заборони чи арешту не виключає кваліфікацію правочину як фраудаторного, оскільки для оспорення правочину, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України), важливим є те, що учасники цивільного обороту використовують приватний інструментарій всупереч його призначенню, принципу доброї совісті та, зокрема, для, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника (поручителя) чи зменшення обсягу його майна (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2024 року в справі № 947/37261/21 (провадження № 61-7737св24)).
Мета позаконкурсного оспорювання фраудаторного правочину досягається для того, щоб кредитор міг задовольнити своє право вимоги, тобто щоб відбулося погашення боргу боржником. Очевидно, що коли кредитор вже звернув стягнення на майно для задоволення свого права вимоги і погашення боргу боржника, то конструкція фраудаторного правочину не може бути застосована (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2024 року в справі № 504/112/22 (провадження № 61-1582св23)).
Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. Очевидно, що для мотивування кваліфікації оплатного правочину як фраудаторного недостатньо ствердження про наявність зловживання правом і наявність права вимоги. Таке мотивування має відбуватися через обґрунтування наявності/відсутності тих обставин, які дозволяють кваліфікувати правочин як вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору (наприклад, після пред`явлення позову про стягнення коштів та повернення заяви про забезпечення позову); контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (пов`язаність осіб, які вчиняють фраудаторний правочин може бути досить різноманітною. Зокрема, між особами які вчиняють фраудаторний правочин можуть бути родинні, квазіродинні відносини, інші цивільні відносини чи навіть трудові); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (це, зокрема потребує з`ясування того чи відповідала ціна вказана в договорі ринковим цінам на момент вчинення договору, чи взагалі відбувався розрахунок між боржником і кредитором, яким чином відбувався розрахунок) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2025 року в справі № 757/52379/21-ц (провадження № 61-3339св24)).
Верховний суд неодноразово зауважував, що: зміст як договірного, так і недоговірного зобов`язання складають права та обов`язки його суб`єктів. Суб`єктивне право, що належить управненій стороні у зобов`язанні, йменується правом вимоги, а суб`єктивний обов`язок зобов`язаної сторони називається боргом. Для застосування конструкції фраудаторного правочину важливо, щоб кредитору належало суб`єктивне цивільне право (зокрема, право вимоги). Цей суд неодноразово аналізував конструкцію фраудаторного правочину, тобто правочину, який вчиняється на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису. Тому необов`язково для застосування вказаної конструкції, щоб існувало судове рішення про стягнення зокрема, боргу чи був розпочатий судовий процес про стягнення боргу. Необхідно, щоб той чи інший правочин вчинявся на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) чи зменшення обсягу майна боржника.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини 2 статті 16 ЦК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зазначено, що: очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони договору купівлі-продажу від 26 червня 2018 року частки у праві спільної часткової власності на квартиру) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (договір купівлі-продажу від 26 червня 2018 року) використовувався учасниками для унеможливлення звернення стягнення на частку у майні. Обраний спосіб захисту - відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення частки в праві спільної часткової власності, передбачений пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК України та є ефективним для захисту порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.
Отже, належним способом захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини 2 статті 16 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 161/12564/21 (провадження № 61-10546св22)).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що укладення оспорюваного договору купівлі - продажу між відповідачами є способом ухилення від виконання рішень господарського суду, оскільки автомобіль, який належав ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект», та на який могло бути накладено стягнення в межах виконавчого провадження, відчужений іншій особі в період перебування у провадженні суду справ за позовом ТОВ «Об`єднання Хорс» до ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» про стягнення грошових коштів. Дії відповідачів свідчать про недобросовісну поведінку, спрямовану на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.
Доказів, що ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» виконано судові рішення, та що боржник має інші активи, за рахунок яких можна задовольнити вимоги кредитора, відповідачами не надано. 
До того ж, ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» відчужено не лише один автомобіль за оспорюваним правочином з ОСОБА_1 , а низку належного йому рухомого та нерухомого майна, що підтверджується даними Регіональних сервісних центрів ГСЦ МВС та встановлено судовими рішеннями у справі № 644/5852/24 за позовом ТОВ «Об`єднання «Хорс» до ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект», ОСОБА_2 , ТОВ «Енергетичні та енергозберігаючі системи», якими визнано недійсними договори купівлі-продажу нежитлових приміщень і будівлі від 02 жовтня 2023 року і 13 жовтня 2023 року як фраудаторні.
Доводи ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» та ОСОБА_1 про відсутність обтяжень та боргових зобов`язань на час укладання договору не свідчать про його правомірність, оскільки провадження у справі про стягнення заборгованості було порушено ще у травні 2023 року, тобто з цього часу боржник був обізнаний про наявність судових спорів та можливість ухвалення рішення про стягнення з нього коштів і його примусового виконання.
Відсутність заборони чи арешту не виключає кваліфікацію правочину як фраудаторного (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2024 року в справі № 947/37261/21 (провадження № 61-7737св24), пункт 133 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2026 року в справі № 910/6654/24 (провадження № 12-28гс25)).
Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідачів щодо того, що на час укладення договору судові рішення про стягнення з товариства коштів у господарських спорах ще не набрали чинності, адже для застосування конструкції фраудаторного правочину не обов`язково, щоб вже існувало судове рішення про стягнення боргу, а необхідно, щоб правочин вчинявся на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) чи зменшення обсягу майна боржника (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2025 року в справі № 159/5846/23 (провадження № 61-13665св24)).
Заперечення відповідачів щодо пов`язаності ОСОБА_1 з ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» колегія суддів відхиляє, оскільки станом на час укладення оспорюваного договору ОСОБА_1 була працівником товариства, незважаючи на призупинення дії трудового договору з нею.
Оплатний характер договору і відповідність ціни автомобіля ринковій, з огляду на встановлені вище обставини, самі по собі не свідчать про правомірність правочину.
Доводи апеляційних скарг відповідачів не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду - без змін.
Щодо апеляційних скарг відповідачів в частині оскарження додаткового рішення суду колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Матеріали справи свідчать про те, що інтереси ТОВ «Об`єднання «Хорс» представляє адвокат Євсюков Ф.Б. на підставі договору про надання правової допомоги № 30/06/22 від 30 червня 2022 року (а.с. 18-23 том 1) та ордеру АР № 1204076 від 25 жовтня 2024 року (а.с. 24 том 1). У розділі 3 договору передбачено, що розмір гонорару визначається у додатковій угоді.
У позовній заяві товариства зазначено, що орієнтовний розмір судових витрат на правничу допомогу, які він очікує понести, становить 25 000,00 грн за складання позову та 50 000,00 грн за представництво у суді першої інстанції (а.с. 10 том 1).
22 вересня 2025 року представником позивача було подано заяву щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, в якій він вказав, що докази розміру судових витрат будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення (а.с. 21-22 том 2).
Рішенням суду від 22 вересня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Об`єднання «Хорс» задоволено у повному обсязі.
23 вересня 2025 року, тобто у межах строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представник позивача подав заяву про стягнення судових витрат у розмірі 50 000,00 грн (а.с. 46-50 том 2).
До заяви долучено додаткову угоду від 27 листопада 2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 30/06/22 від 30 червня 2022 року, якою передбачено, що клієнт оплачує Адвокату винагороду (гонорар) за надання правничої (правової) допомоги у фіксованому розмірі. Винагорода (гонорар) оплачується на підставі виставлених Адвокатом рахунків, шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Адвоката, який перебуває на обліку в органі державної податкової служби як фізична особа- підприємець. у наступному порядку: 20 000,00 грн за збір доказів, складання та подачу до суду позовної заяви щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу від 14 грудня 2023 року, укладеного між ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» та ОСОБА_1 , предметом якого був транспортний засіб Opel Astra OTGF69, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , а також інших необхідних для захисту інтересів Клієнта процесуальних документів; 30 000,00 грн за здійснення представництва інтересів Клієнта та супроводження цивільної справи на стадії її розгляду судом першої інстанції по суті (а.с. 53-54 том 2). 
Також було надано акт приймання-передачі наданих послуг (правової допомоги) від 23 вересня 2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги № 30/06/22 від 30 червня 2022 року та додаткової угоди від 27 листопада 2024 року, відповідно до якого адвокат Євсюков Ф.Б. надав, а ТОВ «Об`єднання «Хорс», в особі виконувача обов`язків директора Базанова Д.О., отримало наступні послуги: складання та подача до суду в інтересах ТОВ «Об`єднання «Хорс» позовної заяви щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу від 14 грудня 2023 року, укладеного між ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» та ОСОБА_1 , предметом якого був транспортний засіб Opel Astra OTGF69, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 (сума винагороди складає 20 000,00 гри); представництво ТОВ «Об`єднання «Хоре» у суді першої інстанції під час розгляду Салтівським районним судом міста Харкова цивільної справи № 643/14637/24 (сума винагороди складає 30 000,00 грн). Сума винагороди (гонорару) Адвоката за надані ним та отримані Клієнтом послуги складає 50 000,00 грн. Клієнт отримав у повному обсязі послуги, зазначені в цьому Акті, претензій та зауважень до Адвоката не має. Адвокат частково отримав винагороду у розмірі 40 000,00 грн (а.с. 57 том 2).
На підтвердження оплати вказаної суми надано копії платіжних інструкцій від 06 травня 2025 року № 5216 та від 07 липня 2025 року № 5503 на суму по 20 000,00 грн кожна (а.с. 55 том 2).
Враховуючи, що позов ТОВ «Об`єднання «Хорс» повністю задоволено, з урахуванням обсягу та складності наданих позивачу послуг з правничої допомоги протягом розгляду справи, необхідних процесуальних дій сторони, категорії справи, обсягу доказів, тривалості розгляду справи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Об`єднання «Хорс» судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі по 10 000,00 грн з кожного та не вбачає підстав для зміни чи скасування додаткового рішення суду.
Апеляційна скарга ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» доводів щодо неспівмірності судових витрат та окремих підстав для скасування додаткового рішення суду взагалі не містить, отже апеляційний суд їх не спростовує.
Посилання ОСОБА_1 на неспівмірність визначеного судом розміру судових витрат колегія суддів відхиляє, оскільки з урахуванням вищевикладених критеріїв стягнута судом сума судових витрат відповідає вимогам законності та справедливості. Відповідачка не заявляла до суду першої інстанції клопотань про зменшення розміру судових витрат позивача, натомість у власному відзиві на позов зазначала про понесення нею судових витрат у розмірі 10 000,00 грн за складання відзиву та 10 000,00 грн за представництво в суді першої інстанції, що свідчить про те, що судові витрати у подібному розмірі вважались нею обґрунтованими і співмірними виконаній адвокатом роботі, отже вони не є завищеними й з боку позивача.
Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» та ОСОБА_1 на рішення і додаткове рішення суду без задоволення, а оскаржуваних судових рішень – без змін.
Оскільки апеляційні скарги відповідачів залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.
Питання про стягнення судових витрат позивача на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, не вирішується, оскільки доказів щодо розміру таких витрат наразі не надано.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Харківське котлобудівне підприємство «Котлоенергопроект» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2025 року та додаткове рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 липня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна 

В.Б. Яцина