ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/18050/25
Номер провадження 22-ц/818/2664/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Візіра О.В.,
представника ОСОБА_1 адвоката Шестопал К. Є.,
третьої особи ОСОБА_2 ,
представник ОСОБА_2 адвоката Карпухіна Д. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3» на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2025 року в складі судді Крівцова Д.А. по справі № 643/18050/25 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що 06 червня 2025 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного йому автомобіля «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 , та тролейбусу «ЛАЗ 183» № 384 під керуванням ОСОБА_2 - працівника КП «Тролейбусне депо № 3», яке є власником вказаного тролейбусу. 
Постановою Салтівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2025 року по справі № 643/9434/25 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_2 .
Вказав, що внаслідок ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження та позивачу завдано матеріальних збитків, відповідний огляд пошкоджень був здійснений експертом за участю представника відповідача.
Згідно висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 8631 від 29 вересня 2025 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП 06 червня 2025 року, без урахування ПДВ становить 224 254,10 грн, а вартість матеріального збитку, завданого йому, як власнику автомобіля становить 293 285,55 грн.
Зазначив, що завдану йому шкоду, яка згідно висновку експерта становить 293 285,55 грн, має відшкодувати КП «Тролейбусне депо № 3», оскільки така шкода завдана працівником цього підприємства під час виконання ним службових обов`язків. 
Просив стягнути з КП «Тролейбусне депо № 3» відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 293 285,55 грн, судовий збір у сумі 2 346,28 грн, витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження в сумі 7 124,54 грн.
07 листопада 2025 року відповідач подав відзив, в якому заперечував проти позову. Зазначив, що у даному разі обов`язки з відшкодування шкоди покладаються на МТСБУ. Позивач, приймаючи до уваги, що тролейбус «ЛАЗ 183» № 3408 не було застраховано, обґрунтовано звернувся до МТСБУ з вимогою про виплату йому регламентної суми за пошкоджений автомобіль. МТСБУ своїм листом № 3-026/17901 від 16 липня 2025 року відмовило позивачу у відшкодування шкоди, вказуючи, що тролейбус відноситься до категорії «інші транспортні засоби» і тому для проведення регламентної виплати його має бути внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Але відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» тролейбус відноситься до категорії автомобілі, і тому для відшкодування шкоди не потребується обов`язкової реєстрації тролейбуса в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів. Таким чином, МТСБУ незаконно відмовило позивачу у виплаті регламентної виплати, тому позовні вимоги мають бути адресовані саме до МТСБУ.
Третя особа ОСОБА_2 надав пояснення, в яких також вказав, що належним відповідачем є МТСБУ.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 293 285,55 грн та понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 9470,82 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, що вчинена його працівником. Оскільки тролейбус відноситься до категорії інших транспортних засобів, а не автомобілів, та відомості про нього не внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, підстав для покладення обов`язку з відшкодування шкоди на МТСБУ немає.
На вказане судове рішення 29 січня 2026 року через систему «Електронний суд» Комунальне підприємство «Тролейбусне депо № 3» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача. МТСБУ незаконно відмовило ОСОБА_1 у регламентній виплаті, вказуючи, що тролейбус відноситься до категорії «інші транспортні засоби», і тому для проведення регламентної виплати його має бути внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Тролейбус відноситься саме до категорії автомобілі, і тому для відшкодування шкоди МТСБУ не потребується обов`язкової реєстрації тролейбуса в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів. Той факт, що законом передбачено різний порядок отримання права на керування автомобілями та тролейбусами, вони розмежовані у ПДР, а також що діяльність з перевезень тролейбусами регулюється окремими актами законодавства, не спростовує того, що тролейбус відноситься до категорії автомобілів. Отже, позовні вимоги повинні бути адресовані саме до МТСБУ, яке проводить регламентні виплати по відшкодуванню шкоди, заподіяної автотранспортним засобом, що не був застрахований на час скоєння ДТП. 
13 березня 2026 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення. Відзив мотивовано тим, що відповідач, який є власником тролейбусу, не здійснив відповідну реєстрацію його як автомобіля та не здійснив його страхування, що свідчить про те, що саме відповідачем здійснено порушення норм законодавства. Жодний нормативний акт не містить визначення тролейбусу саме як автомобіля, та відповідних вимог до тролейбусу як до автомобілів. Тролейбус є окремим видом транспортного засобу та є міським електричним транспортом, а не автомобілем. Водії тролейбусів не зобов`язані мати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а отже за них і не несе відповідальність МТСБУ щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Після ДТП він звертався з заявою щодо виплат до МТСБУ, проте листом № 3-026/17901 від 16 липня 2025 року йому було відмовлено, оскільки тролейбус не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, а отже він не входить до системи обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. КП «Тролейбусне депо 3» є належним відповідачем у даній справі.
22 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів – його звернень від 17 та 18 березня 2026 року до відповідача та до МТСБУ, а також відповіді МТСБУ від 24 березня 2026 року (а.с. 148-154), які колегія суддів не приймає в силу вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, з огляду на те, що вони датовані вже після ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції і не були та не могли бути предметом оцінки суду.
В судове засідання апеляційного суду представник Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3» не з`явився. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 09 липня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи.
Комунальним підприємством «Тролейбусне депо № 3» отримано в електронному кабінеті 13 червня 2026 року (а.с. 182, т. 1); 
представнику Подошовці Тетяні Іванівні, яка діє в інтересах Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3», – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 189–190, т. 1), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 183, т. 1).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, третю особу ОСОБА_2 та його представника адвоката Карпухіна Д. Ю., які підтримали апеляційну скаргу, представника ОСОБА_1 адвоката Шестопал К. Є., яка проти скарги заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу КП «Тролейбусне депо № 3» слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 , 2022 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 7-8). 
06 червня 2025 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 , та тролейбусу «ЛАЗ 183» № 384 під керуванням ОСОБА_2 - працівника КП «Тролейбусне депо № 3».
Постановою Салтівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2025 року у справі № 643/9434/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу. Судом встановлено, що ОСОБА_2 06 червня 2025 року о 14-35 год., керуючи тролейбусом «ЛАЗ 183» № 3408, по пр. Льва Ландау в м. Харкові, в районі буд. 146 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків (а.с. 48-49). 
Відповідно до висновку експерта № 8631 від 29 вересня 2025 року за результатами проведення судового транспортно-товарознавчого дослідження, складеного Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 , 2022 року випуску, пошкодженого внаслідок ДТП 06 червня 2025 року, становить 293 285,55 грн. За складання висновку позивачем сплачено 7124,54 грн (а.с. 10-12, 16-47)
Як вбачається з листа МТСБУ від 16 липня 2025 року, МТСБУ відмовило ОСОБА_1 у виплаті відшкодування з фонду захисту потерпілих, мотивуючи це тим, що МТСБУ згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює регламенту виплату у разі її заподіяння транспортним засобом. Відповідно до п. 4 ст. 1 вказаного Закону наземні транспортні засоби – в тому числі інші транспортні засоби, за умови що відомості про такі транспортні засоби внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, передбаченого Законом України «Про дорожній рух». Оскільки у МТСБУ відсутні підтвердження, що вказаний вище тролейбус внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, МТСБУ не має правових підстав для виплати позивачу відшкодування з фонду захисту потерпілих (а.с. 57).
Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частина 2 статті 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується його законним власником, тобто особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК України).
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Зазначене узгоджується із висновками, що викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.
Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. 
З 01 січня 2025 року введено в дію Закон “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” № 3720-IX.
У спорах, пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, норми Закону № 3720-IX є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Згідно статті 4 вказаного Закону № 3720-IX предметом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених цим Законом. Об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 вказаного Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України: транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому.
Відповідно до пункту 4 статті 1 вказаного Закону до наземних транспортних засобів відносяться автомобілі, мотоцикли (у тому числі моторолери та мотоколяски), мопеди, причепи до автомобілів; інші транспортні засоби, призначені для перевезення пасажирів, вантажу, багажу, пошти та/або обладнані спеціальним устаткуванням/обладнанням, за умови що відомості про такі транспортні засоби внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, передбаченого Законом України "Про дорожній рух".
Тобто, не підлягає обов`язковому страхуванню транспортний засіб, не внесений до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.
Згідно абзацу першого пункту 2 розділу ІІ Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2020 року № 779, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2020 року за № 1337/35620, ведення ЄДРТЗ здійснюється уповноваженими посадовими особами Головного сервісного центру МВС під час виконання покладених на них функцій та завдань відповідно до законодавства шляхом обробки (унесення, накопичення, використання, узагальнення) інформації в ЄДРТЗ про зареєстровані транспортні засоби, їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби.
Відповідно до визначення транспортного засобу, що міститься в пункті 1.10 ПДР, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Згідно ст. 1 Закону України «Про міський електричний транспорт» міський електричний транспорт - складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів.
Абзац другий частини другої статті 10 вказаного Закону передбачає, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті , проводить реєстрацію та облік трамвайних вагонів і тролейбусів.
Відповідно до ст.34 Закону України «Про дорожній рух» відомчу реєстрацію трамваїв тролейбусів здійснює центральний орган виконавчої влади.
Згідно пункту 3 Правил реєстрації та обліку трамвайних вагонів і тролейбусів, затверджених Наказом Державного комітету України з питань Житлово-комунального господарства від 17 червня 2003 року № 99, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 7 липня 2003 року за № 556/7877, реєстрація та облік трамвайних вагонів і тролейбусів здійснюється регіональними госпрозрахунковими підрозділами технічної інспекції міського електротранспорту Держжитлокомунгоспу України з метою контролю їх відповідності конструкції та технічного стану вимогам нормативно-технічних документів (державних стандартів, технічних умов, правил експлуатації трамвая та тролейбуса тощо).
Отже, тролейбус не підлягає державній реєстрації та обліку в органах Міністерства внутрішніх справ України, а реєструється у вищевказаному порядку.
У справі що розглядається, встановлено відсутність відомостей про реєстрацію в органах МВС тролейбуса марки “ЛАЗ” з номерним знаком 3408, з вини водія якого сталась ДТП та завдано збитків позивачу.
Таким чином, з урахуванням змісту абзацу 2 пункту 4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність власників тролейбусів обов`язковому страхуванню не підлягає. Відповідно, на відповідача не поширюються правила відшкодування шкоди, закріплені у вказаному Законі, зокрема, не може бути застосоване правило про відшкодування шкоди МТСБУ на підставі пункту 1 частини 1 статті 43 цього Закону, як про те стверджує відповідач.
Отже, доводи апеляційної скарги КП «Тролейбусне депо № 3» про те, що він є неналежним відповідачем у справі, не знайшли свого підтвердження.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у даному разі підлягають застосуванню загальні правила відшкодування шкоди, закріплені в ЦК України, тобто шкода підлягає відшкодуванню особою, що її завдала. Оскільки відповідач визнає, що шкоду завдано його працівником при виконанні ним своїх трудових обов`язків, у цьому випадку відповідальним суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки – роботодавець КП «Тролейбусне депо № 3».
Посилання КП «Тролейбусне депо № 3» на те, що тролейбус відноситься до категорії автомобілів, а не транспортних засобів, судом першої інстанції обґрунтовано відхилені, оскільки як Закон України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», що є спеціальним для спірних правовідносин, так і Правила дорожнього руху розмежовують відповідні категорії. 
Доводів щодо незгоди з розміром відшкодування відповідач ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не висловлював.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3» залишити без задоволення.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 липня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина