ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.08.2026 Справа № 914/1565/26 

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., за участю секретаря судового засідання Перейми Х.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: | Керівника Самбірської окружної прокуратури Львівської області, м. Самбір, в інтересах держави в особі позивача – Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, смт. Бориня
до відповідача: | Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс», Львівська обл., Самбірський р-н., с. Шум`яч
про: | стягнення 97 481,00 грн.

Представники сторін: 
від прокуратури: Рогожнікова Н.Б. – прокурор;
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився.

Обставини розгляду справи.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява керівника Самбірської окружної прокуратури Львівської області, м. Самбір, в інтересах держави в особі позивача – Боринської селищної ради Самбірського району, Львівської області, смт. Бориня до Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс», Львівська обл., Самбірський р-н., с. Шум`яч про стягнення 97 481,00 грн, а також судового збору.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.05.2026 позовну заяву керівника Самбірської окружної прокуратури Львівської області залишено без руху у зв`язку із недотриманням останнім вимог ст. 164 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України).
04.06.2026 на адресу суду від керівника Самбірської окружної прокуратури Львівської області надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 06.07.2026.
Ухвалою суду від 06.07.2026 судове засідання відкладено на 20.07.2026.
Ухвалою суду від 20.07.2026 судове засідання відкладено на 17.08.2026.
22.07.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника Боринської селищної ради Самбірського району, Львівської області надійшло клопотання про розгляд справи без представника позивача (вх.№20755/26 від 22.07.2026).
Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що на території кварталу №23 обходу №3 Надсянського лісництва, у межах регіонального ландшафтного парку «Надсянський» (далі – РЛП «Надсянський»), виявлено незаконну порубку 21 дерева породи «ялиця», внаслідок чого державі заподіяно шкоду у розмірі 97 481,00 грн. Факт незаконної рубки підтверджено матеріалами кримінального провадження №12022141290000131 від 16.03.2022, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України, результатами огляду місця події, лісогосподарськими документами та висновком судової експертизи.
Прокурор вказує, що особу, яка безпосередньо здійснила незаконну порубку, у ході досудового розслідування не встановлено. Разом з тим, земельна ділянка, на якій виявлено незаконно зрубані дерева, перебуває у користуванні Турківського ДЛГП «Галсільліс», яке здійснює на цій території лісогосподарську діяльність та забезпечує її охорону. 
На переконання прокурора, незабезпечення належного контролю за збереженням лісових насаджень створило умови для незаконної рубки дерев третіми особами.
З огляду на це прокурор вважає, що бездіяльність Турківського ДЛГП «Галсільліс» щодо належної організації охорони лісу перебуває у причинному зв`язку із заподіяною довкіллю шкодою. При цьому невстановлення безпосереднього порушника, на думку прокурора, не звільняє постійного лісокористувача від обов`язку відшкодувати завдані збитки, оскільки саме на нього покладено обов`язок забезпечувати збереження лісових насаджень на підвідомчій території.
Таким чином, прокурор просить стягнути з Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» на користь Боринської селищної ради Самбірського району шкоду, заподіяну внаслідок незаконної порубки 21 дерева породи «ялиця» на території, що перебуває у користуванні відповідача, у розмірі 97 481,00 грн.
Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач проти позовних вимог не заперечив, відзиву на позовну заяву до суду не подав.
Судом встановлено, що відповідач – Турківське дочірнє лісогосподарське підприємство ЛГП «Галсільліс» має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» (ЄСІТС).
З метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи та забезпечення реалізації його права на подання відзиву на позовну заяву, на виконання вимог Господарського процесуального кодексу України, ухвали Господарського суду Львівської області від 08.06.2026, 06.07.2026, 20.07.2026 у справі №914/1565/26 було надіслано відповідачу в електронній формі через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
У відповідності до ч. 5 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (ч. 7 ст. 6 ГПК України).
Враховуючи положення статті 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про достатність наявних матеріалів для розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача та відзиву на позовну заяву.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.
18.03.2022 працівниками Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» під час обстеження лісового масиву в обході №3 кварталу №23 Надсянського лісництва, розташованого поблизу с. Верхній Турів Самбірського району Львівської області, на території регіонального ландшафтного парку «Надсянський», виявлено незаконну порубку 21 дерева породи «ялиця».
За результатами огляду місця вчинення правопорушення складено акт огляду №4 від 18.03.2022, розрахункову довідку, детальну матеріально-грошову оцінку лісосіки, а також польову перелікову відомість самовільно зрубаних дерев породи «ялиця».
Вказаними документами зафіксовано кількість незаконно зрубаних дерев, їх породний склад та діаметри пнів, які становлять: 30 см, 36 см, 40 см, 40 см, 38 см, 38 см, 42 см, 42 см, 43 см, 46 см, 46 см, 50 см, 53 см, 53 см, 36 см, 40 см, 38,5 см, 42 см, 42 см, 46 см та 46 см.
За фактом виявленої незаконної рубки 16.03.2022 розпочато кримінальне провадження №12022141290000131.
У межах досудового розслідування проведено огляд місця події, під час якого підтверджено факт незаконної порубки 21 дерева породи «ялиця» у кварталі №23 обходу №3 Надсянського лісництва. Крім того, поблизу лісопильного об`єкта в селі Нижній Турів виявлено самовільно зрубану деревину, однак особу, яка здійснила її незаконну порубку та транспортування, у ході досудового розслідування не встановлено.
У межах зазначеного кримінального провадження проведено судову інженерно-екологічну експертизу, якою визначено розмір шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки 21 дерева породи «ялиця».
Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/114-24/25683-ФХЕД від 18.07.2025 розмір шкоди становить 97 481,00 грн.
При проведенні судової інженерно-екологічної експертизи експертом використано результати замірів діаметрів пнів незаконно зрубаних дерев, виконаних працівниками Турківського ДЛГП «Галсільліс» під час виявлення правопорушення та відображених у польовій переліковій відомості самовільно зрубаних дерев. На підставі зазначених даних експертом здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісових насаджень.
Судом встановлено, що квартал №23 Надсянського лісництва, на території якого виявлено незаконну порубку дерев, перебуває у постійному користуванні Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс».
Зазначена обставина підтверджується рішенням Львівської обласної ради №409 від 28.12.2000 про надання підприємству земельних ділянок у постійне користування для ведення лісового господарства, довідкою Турківського ДЛГП «Галсільліс» №33 від 21.03.2022 про розташування Надсянського лісництва на території Боринської селищної ради, довідкою №34 від 21.03.2022 про розташування кварталу №23 у межах регіонального ландшафтного парку «Надсянський», листом Турківського ДЛГП «Галсільліс» №33 від 11.05.2026, яким підтверджено перебування земельної ділянки у користуванні підприємства, а також планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Відповідно до Статуту Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» (нова редакція), затвердженого наказом обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» №27 від 16.05.2017, основною метою діяльності підприємства є ведення лісового господарства на землях лісового фонду та землях, непридатних для сільськогосподарського використання, переданих підприємству у постійне користування (оренду).
Згідно зі Статутом до основних видів діяльності підприємства належать, зокрема, лісовідновлення, лісорозведення, лісовирощування, догляд за лісовими насадженнями, проведення рубок, пов`язаних та не пов`язаних із веденням лісового господарства, а також охорона і захист лісів від самовільних рубок, пожеж, засмічення, шкідників та хвороб лісу.
Судом також встановлено, що Самбірська окружна прокуратура листами №14.56/04-22-1440вих-26 від 24.03.2026 та №14.56/04-22-1742вих-26 від 09.04.2026 повідомила Боринську селищну раду Самбірського району Львівської області про встановлений факт незаконної порубки дерев на території Боринської селищної ради, розмір заподіяної шкоди та необхідність вжиття заходів щодо її відшкодування.
У відповідь листом №481/02-25 від 20.04.2026 Боринська селищна рада повідомила прокуратуру, що заходів щодо стягнення завданої шкоди у судовому порядку не вживала у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору.
Крім того, листом №14.56/04-22-2364ВИХ-26 від 12.05.2026 прокуратура в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомила Боринську селищну раду про наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.
З огляду на викладене прокурор звернувся до Господарського суду Львівської області в інтересах держави в особі Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області з позовом про стягнення з Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев, у розмірі 97 481,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
Згідно із ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 131 1 Конституції України, на прокуратуру покладено функції представництва інтересів держави в суді у виключних випадках та в порядку, визначеному законом.
Положеннями статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.
З системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Суд звертає увагу на те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом, зокрема у разі якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.
Перший «виключний випадок» охоплює ситуації, коли існує орган, уповноважений самостійно захищати інтереси держави, тоді як другий стосується випадків відсутності такого органу. Водночас правові підстави представництва інтересів держави прокурором у зазначених ситуаціях є різними за своєю суттю та умовами застосування.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Нездійснення захисту інтересів держави проявляється у пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень, який, будучи обізнаним про порушення таких інтересів та наділеним необхідними повноваженнями для їх захисту, не звертається до суду з відповідним позовом.
Натомість неналежне здійснення захисту характеризується активною поведінкою органу, яка полягає у вчиненні певних дій або прийнятті рішень, спрямованих на захист інтересів держави, однак такі дії є неефективними, формальними або недостатніми для реального відновлення порушених інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. При цьому, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.
Як встановлено судом, внаслідок незаконної порубки 21 дерева у кварталі №23 обходу №3 Надсянського лісництва Турківського ДЛГП «Галсільліс», поблизу с. Верхній Турів Самбірського району Львівської області, навколишньому природному середовищу заподіяно шкоду в розмірі 97 481,00 грн.
Зазначена територія знаходиться в адміністративно-територіальних межах Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, що підтверджується довідкою №33 від 21.03.2022. Відтак саме цей орган є уповноваженим на захист відповідних інтересів держави.
Матеріалами справи підтверджується, що прокуратура зверталася до селищної ради з приводу вжиття заходів щодо відшкодування завданої шкоди. У відповідь рада повідомила, що заходів щодо її стягнення в судовому порядку не вживала у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору. Крім того, прокуратура повідомила селищну раду про намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.
Таким чином, будучи обізнаною про факт заподіяння шкоди та її розмір, Боринська селищна рада самостійних заходів щодо її стягнення не вжила, що свідчить про неналежне здійснення нею повноважень із захисту порушених інтересів держави.
Аналізуючи положення законодавства щодо представництва прокурором інтересів держави в суді у випадках їх порушення або загрози порушення, слід зазначити, що таке представництво допускається, зокрема:
1) коли захист відповідних інтересів не здійснюється або здійснюється неналежним чином органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження у спірних правовідносинах; 
2) у разі відсутності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, уповноваженого здійснювати захист законних інтересів держави у відповідних правовідносинах.
Верховний Суд наголошує, що первинний обов`язок щодо захисту інтересів держави покладений саме на відповідні суб`єкти владних повноважень, а не на прокурора. Прокурор у цьому контексті виконує субсидіарну функцію та може звертатися до суду лише тоді, коли уповноважений орган не забезпечує захист або здійснює його неналежним чином, фактично замінюючи такий орган у судовому процесі.
Водночас прокурор не є альтернативним суб`єктом звернення до суду і не може підміняти собою орган влади, який має повноваження та реальну можливість самостійно захищати інтереси держави. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17.
Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, зобов`язаний обґрунтувати та довести наявність підстав для представництва інтересів держави, однією з яких є бездіяльність уповноваженого органу.
Суд зазначає, що звернення прокурора до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», спрямоване на надання такому органу можливості самостійно відреагувати на виявлене порушення інтересів держави, зокрема шляхом проведення перевірки, вжиття заходів для усунення порушень, подання відповідного позову або надання обґрунтованих пояснень щодо відсутності підстав для такого звернення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як йому стало відомо або повинно було стати відомо про порушення інтересів держави, свідчить про бездіяльність такого органу. При цьому розумність строку оцінюється судом з урахуванням характеру порушення, необхідності невідкладного захисту інтересів держави, можливості настання негативних наслідків у разі бездіяльності, а також наявності об`єктивних причин, що могли перешкоджати зверненню до суду.
Отже, якщо після отримання відповідного повідомлення компетентний орган упродовж розумного строку самостійно не звернувся до суду, це є достатньою підставою для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
З огляду на викладене, підставою для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді є належне обґрунтування та підтвердження доказами факту бездіяльності уповноваженого органу, що може підтверджуватися, зокрема, зверненнями прокурора, повідомленням про намір звернутися до суду та відповідями відповідного органу.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд повинен з`ясувати, чи був відповідний орган обізнаний про порушення інтересів держави, чи мав необхідні повноваження для їх захисту, однак упродовж розумного строку не вжив належних заходів судового захисту.
У цій справі прокурор обґрунтував звернення до суду невжиттям уповноваженим органом належних заходів щодо стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, у зв`язку з чим правомірно реалізував свої представницькі повноваження в інтересах держави.
Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.09.2020 у справі № 923/359/19, від 09.09.2020 у справі № 908/1662/18, від 14.09.2020 у справі № 925/285/19, а також Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Відтак суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді.
Приписами статті 1 Лісового кодексу України (далі – ЛК України) визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. 
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Відповідно до статті 4 ЛК України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.
Статтею 16 ЛК України передбачено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.
Згідно зі ст. 17 ЛК України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.
Статтею 19 ЛК України чітко визначено права та обов`язки постійних лісокористувачів, зокрема встановлено, що вони зобов`язані:
- забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку;
- дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів;
- вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЛК України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.
Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу (ч. 5 ст. 86 ЛК України).
Отже, суд виходить із того, що постійний лісокористувач зобов`язаний забезпечувати належну охорону та захист лісових насаджень, у тому числі від незаконних рубок, та несе відповідальність за неналежне виконання такого обов`язку.
Окрім цього, суд звертає увагу, що цивільно-правові наслідки порушення вимог лісового законодавства можуть наставати не лише для осіб, які безпосередньо здійснили незаконну порубку або пошкодження дерев, а й для постійних лісокористувачів у разі неналежного виконання покладених на них обов`язків щодо охорони та збереження лісових насаджень. Така бездіяльність, що полягає у невжитті належних заходів для запобігання незаконним рубкам на території, яка перебуває у їхньому користуванні, та спричинила можливість заподіяння шкоди третіми особами, є підставою для відповідальності постійного лісокористувача.
Аналогічний правовий підхід викладено у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, від 30.01.2025 у справі № 907/48/24 та постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17.
Положеннями статті 93 ЛК України визначено завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів, зокрема запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.
Варто зазначити, що Верховний Суд у постанові від 27.03.2018 у справі №909/1111/16 висловив правову позицію, відповідно до якої організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. 
При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.
Крім того, у постанові від 13.05.2020 у справі №9901/93/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з вимог частини другої статті 19, статей 63 і 86 Лісового кодексу України та з урахуванням правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17 та від 19.09.2018 у справі № 925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки – відповідальною особою перед державою як власником лісових ресурсів за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу.
Вина лісокористувача у такому випадку полягає у протиправній бездіяльності, що виражається у невжитті належних заходів щодо охорони та захисту лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільною рубкою лісу, належить державі, а цивільно-правову відповідальність перед нею несуть як безпосередні винуватці порубки, так і лісокористувачі.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Положення статті 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначають економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Згідно з ч. 1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
На підставі ч. 4 ст. 68 вищевказаного Закону підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Відповідно до ч.1 ст. 69 вищевказаного Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Відтак, порубка дерев є незаконною у разі її здійснення без відповідного дозволу; на підставі дозволу, виданого з порушенням законодавства; до початку або після закінчення встановлених у ньому строків; на ділянках, не передбачених дозволом; понад визначену кількість, а також щодо порід дерев, не зазначених у дозволі, чи порід, вирубка яких заборонена.
Положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Таким чином, відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної (деліктної) шкоди.
Статтею 70 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що визначення складу екологічних правопорушень і злочинів, порядок притягнення винних до адміністративної та кримінальної відповідальності за їх вчинення встановлюються Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України.
З урахуванням положень ст. 107 ЛК України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Отже, враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд зазначає, що обов`язок щодо організації та забезпечення охорони і захисту лісів, який включає комплекс заходів із їх збереження, зокрема від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладено на постійних лісокористувачів.
Судом встановлено, що квартал №23 Надсянського лісництва, на території якого виявлено незаконну порубку дерев, перебуває у постійному користуванні Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс».
Зазначена обставина підтверджується рішенням Львівської обласної ради №409 від 28.12.2000 про надання підприємству земельних ділянок у постійне користування для ведення лісового господарства, довідкою Турківського ДЛГП «Галсільліс» №33 від 21.03.2022 про розташування Надсянського лісництва на території Боринської селищної ради, довідкою №34 від 21.03.2022 про розташування кварталу №23 у межах регіонального ландшафтного парку «Надсянський», листом Турківського ДЛГП «Галсільліс» №33 від 11.05.2026, яким підтверджено перебування земельної ділянки у користуванні підприємства, а також планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Аналіз положень Статуту Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» дає підстави для висновку, що на підприємство покладено обов`язок щодо належного ведення лісового господарства, у тому числі охорони та захисту лісів від самовільних рубок.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що обов`язок підприємства щодо охорони та захисту лісових насаджень випливає не лише із загальних вимог законодавства, а й безпосередньо з його статутних завдань. Відтак неналежне виконання таких обов`язків, якщо воно призвело до незаконної порубки дерев на території, що перебуває у віданні підприємства, є юридично значимим для вирішення питання про покладення на нього цивільно-правової відповідальності.
Матеріалами справи підтверджується, що самовільну порубку здійснено на території регіонального ландшафтного парку «Надсянський», розташованого в адміністративно-територіальних межах Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» місце виявлення незаконної порубки дерев входить до складу території Боринської селищної територіальної громади Самбірського району Львівської області з адміністративним центром у селищі Бориня.
Таким чином, шкода, заподіяна незаконною порубкою дерев на території Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, підлягає стягненню з подальшим зарахуванням коштів до відповідного місцевого фонду. Боринська селищна рада як орган, уповноважений на захист відповідних інтересів територіальної громади, є належним позивачем у цій справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд зазначає, що для відшкодування шкоди підлягає доведенню наявність сукупності умов, а саме: протиправність поведінки особи, її вина, факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою. Сукупність зазначених елементів є обов`язковою умовою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди, а відсутність хоча б одного з них виключає настання цивільно-правової відповідальності.
Отже, відповідач як постійний лісокористувач не надав суду належних і допустимих доказів виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства щодо вжиття заходів з охорони і збереження лісових насаджень на підвідомчій йому території земель лісового фонду від незаконних рубок, а також не довів відсутності своєї вини.
Між бездіяльністю відповідача та завданою шкодою встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок, при цьому відсутність вини відповідача у вчиненні протиправної бездіяльності судом не встановлена та належними доказами не підтверджена.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну поведінку, яка призвела до незаконної вирубки дерев, у зв`язку з чим, відповідно до вимог чинного законодавства, підлягає притягненню до відповідальності та зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану внаслідок незаконної вирубки дерев.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 97 481,00 грн є обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов підлягає задоволенню повністю.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 241, 326, 327 ГПК України, суд – 

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» (82516, Львівська обл., Самбірський р-н., село Шум`яч; ідентифікаційний код – 31147847) на користь Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області (82547, Львівська обл., Самбірський р-н., селище Бориня, вул. І. Франка, буд. 27; ідентифікаційний код – 05290787) шкоду, завдану навколишньому природному середовищу у сумі 97 481,00 грн.
Реквізити рахунку стягувача, відкритого в Державній казначейській службі України:
МФО – 899998, банк – Казначейство України;
Код ЄДРПОУ (банку) – 38008294;
Код надходжень – 24062100;
Номер рахунку – UA508999980333139331000013917.
3. Стягнути з Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» (82516, Львівська обл., Самбірський р-н., село Шум`яч; ідентифікаційний код – 31147847) на користь Львівської обласної прокуратури (79000, м. Львів, проспект Шевченка 17/19; ідентифікаційний код – 02910031) судовий збір у розмірі 2 662,40 грн за подання позовної заяви.
Реквізити рахунку стягувача, відкритого в Державній казначейській службі України:
МФО – 899998, банк – Казначейство України;
Отримувач: Львівська обласна прокуратура;
Код ЄДРПОУ (одержувача) – 02910031;
Номер рахунку – UA138201720343140001000000774.
4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.08.2026.

Суддя Мазовіта А.Б.