ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 вересня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7171/25
Головуючий у першій інстанції - Деркач О. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1830/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого - судді Стельмаха А.П.,
суддів: Луговця О.А., Супруна О.П.,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на заочне рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 червня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 2941876 від 10 січня 2021 року у розмірі 34 590 грн 16 коп., а також судових витрат: 2 422 грн 40 коп. судового збору та 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Позов обґрунтовувало тим, що 10 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 2941876, за яким кредитодавець надав позичальниці 9 500 грн строком на 15 днів, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та комісію. У зв`язку з неналежним виконанням договору станом на дату відступлення права вимоги утворилась заборгованість у сумі 34 590 грн 16 коп., з яких: 7 448 грн - тіло кредиту, 25 337 грн 16 коп. - проценти, 1 805 грн - комісія за надання кредиту. 23 квітня 2021 року ТОВ «Мілоан» за договором відступлення прав вимоги № 67-МЛ передало ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 2941876. Письмова претензія про погашення заборгованості залишена без виконання.
Відповідач відзиву на позов до суду першої інстанції не подала. 
Заочним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 червня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із недоведеності належного укладення кредитного договору та фактичного надання відповідачу кредитних коштів. Суд зазначив, що подані копії анкети-заяви, договору, графіка платежів та паспорта споживчого кредиту не містять видимого підпису сторін, а довідка ТОВ «Мілоан» про направлення ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора Z61507 на номер телефону НОМЕР_1 сформована самим кредитодавцем і не є безспірним доказом ідентифікації позичальниці.
Щодо видачі кредиту суд першої інстанції зазначив, що копія платіжного доручення № 37316500 від 10 січня 2021 року на суму 9 500 грн не містить відмітки банку про виконання, а належність карткового рахунку НОМЕР_2 відповідачу іншими документами не підтверджена. У зв`язку з цим суд вважав, що позивач не надав належних та допустимих первинних бухгалтерських документів про перерахування коштів.
Не погодившись із заочним рішенням, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, стягнути судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно оцінив докази укладення електронного договору. Апелянт посилається на довідку про ідентифікацію, у якій зазначені ПІБ, РНОКПП і дата народження відповідача, номер телефону та одноразовий ідентифікатор Z61507, а також на умови пунктів 6.1-6.5 договору щодо порядку укладення електронного договору через особистий кабінет і підписання одноразовим ідентифікатором.
Різницю у часі, зазначеному в анкеті-заяві та довідці про ідентифікацію, апелянт пояснює використанням сервером часу UTC та фіксацією часу в інших документах за київським часом.
Апелянт також зазначає, що відомість про щоденні нарахування та погашення за договором фіксує неодноразові часткові платежі відповідача, які, на його думку, додатково підтверджують укладення та виконання договору. На підтвердження видачі кредиту посилається на платіжне доручення № 37316500 від 10 січня 2021 року, яке містить відомості про платника, отримувача, РНОКПП, суму, маскований номер платіжної картки та призначення платежу з посиланням на договір № 2941876.
Крім того, апелянт стверджує, що одночасно з позовною заявою подавав клопотання про витребування доказів у порядку статті 84 ЦПК України, однак суд першої інстанції його не вирішив. До апеляційної скарги також додано окреме клопотання про витребування доказів.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не поданий.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами.
За частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 10 січня 2021 року сформовано анкету-заяву на кредит № 2941876 на ім`я ОСОБА_1 із зазначенням її ідентифікаційних даних, номера телефону та інших відомостей (а.с. 14). 
10 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 2941876, за яким кредитодавець надав позичальниці 9 500 грн строком на 15 днів, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та комісію. Також сформовано графік платежів і паспорт споживчого кредиту (а.с. 15-20).
За пунктами 1.2-1.6 договору сума кредиту становила 9 500 грн, первісний строк кредитування - 15 днів, з 10 січня до 25 січня 2021 року. Пільгова процентна ставка становила 2 % від фактичного залишку кредиту за кожний день користування, стандартна (базова) - 5 % за день. Пунктом 1.5.1 передбачено одноразову комісію за надання кредиту у сумі 1 805 грн, що становить 19 % суми кредиту.
Пункт 2.3.1.1 договору передбачає можливість продовження строку кредитування на пільгових умовах на 3, 7 або 15 днів за умови вчинення позичальником передбачених договором дій, зокрема сплати відповідної комісії та частини заборгованості. Зі змісту пункту 2.3.1.2 продовження строку кредитування на стандартних умовах на 3 дні шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення попереднього строку; сукупна тривалість такого продовження не могла перевищувати 60 днів. На цей період проценти нараховувались за стандартною ставкою 5 % за день.
З довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію вбачається, що клієнту ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , для укладення договору № 2941876 направлено одноразовий ідентифікатор Z61507 на номер телефону НОМЕР_1 10 січня 2021 року о 12:00 (а.с.20, зворот).
Платіжне доручення № 37316500 від 10 січня 2021 року містить відомості про перерахування ТОВ «Мілоан» 9 500 грн отримувачу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на картку VISA НОМЕР_2 із призначенням платежу «кошти згідно договору 2941876» (а.с. 21).
Відомість про щоденні нарахування та погашення за договором № 2941876 відображає, зокрема, часткові платежі в рахунок тіла кредиту 25, 28, 31 січня, 3, 6, 9, 12 і 15 лютого 2021 року. Загальна сума таких погашень тіла кредиту становить 2 052 грн, унаслідок чого непогашений залишок основного боргу становить 7 448 грн. Ця ж відомість відображає сплату процентів та платежів, пов`язаних із пільговими пролонгаціями, а надалі - нарахування процентів за стандартною ставкою на залишок 7 448 грн (а.с. 21, зворот - 22).
23 квітня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 67-МЛ (а.с. 23-27). 
В акті приймання-передачі та витягу з реєстру боржників зазначено ОСОБА_1 і договір № 2941876 із загальною сумою вимоги 34 590 грн 16 коп., у тому числі 7 448 грн основного боргу, 25 337 грн 16 коп. процентів та 1 805 грн комісії. Сплату новим кредитором ціни відступлення підтверджено платіжною інструкцією № 29865 (а.с. 27, зворот, 28).
Також на виконання Чернігівського апеляційного суду від 12 серпня 2026 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , банком було емітовано картку № НОМЕР_4 , та підтвердило зарахування на рахунок, відкритий для обслуговування цієї картки, 9 500 грн 10 січня 2021 року. До відповіді банк додав виписку за відповідним рахунком за період з 10 січня до 15 січня 2021 року, яка містить операцію із зарахування 9 500 грн.
Відповідно до статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися у письмовій (електронній) формі. Письмова форма додержана, якщо зміст правочину зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, та він підписаний його стороною у встановлений законом спосіб.
За статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати позичальникові грошові кошти у встановленому договором розмірі та на умовах, а позичальник - повернути кредит і сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.
Частинами третьою, четвертою, шостою та дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у редакції, чинній на 10 січня 2021 року, передбачено укладення електронного договору шляхом оферти та акцепту, зокрема шляхом надсилання електронного повідомлення, заповнення електронної форми або вчинення дій, чітко визначених інформаційною системою. Електронний договір, підписаний у порядку статті 12 цього Закону, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі. Стаття 12 Закону допускала підписання електронного правочину електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що:
«Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Доводи касаційної скарги про те, що одноразовий ідентифікатор, яким був підписаний договір від 13 травня 2019 року, складається тільки з цифрової послідовності, що суперечить положенням Закону України «Про електронну комерцію», є безпідставними, так як одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і літер, чи тільки цифр/літер.»
Статтями 1048, 1054 ЦК України передбачено право кредитодавця на проценти за користування кредитом у розмірі та порядку, встановлених договором. При цьому необхідно відрізняти проценти як плату за правомірне користування кредитом протягом погодженого строку від платежів, що є мірою відповідальності за прострочення.
За статтями 512, 514, 1077, 1078 ЦК України право грошової вимоги може бути відступлено іншій особі, а до нового кредитора переходить право первісного кредитора в тому обсязі і на тих умовах, які існували на момент переходу.
Щодо укладення електронного кредитного договору та ідентифікації відповідача.
Висновок суду першої інстанції про те, що відсутність графічного відтворення підпису на роздрукованих копіях електронних документів сама по собі свідчить про недодержання письмової форми договору, не відповідає наведеному нормативному регулюванню. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором за своєю природою не тотожний графічному зображенню власноручного підпису. Юридично значимими є дані про формування оферти, ідентифікацію користувача, направлення одноразового ідентифікатора та його використання для акцепту.
Матеріали справи містять не лише текст договору, але й анкету-заяву з ідентифікаційними даними ОСОБА_1 , довідку про направлення на зазначений номер телефону одноразового ідентифікатора Z61507, графік платежів, паспорт споживчого кредиту, платіжний документ із тим самим ПІБ та РНОКПП отримувача, а також відомість про подальші платежі за договором. Ці документи походять із взаємопов`язаної операційної системи кредитодавця і повинні оцінюватися у сукупності, а не ізольовано.
Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції лише в тому, що сама по собі довідка кредитодавця про ідентифікацію не має заздалегідь встановленої доказової сили. Однак ЦПК України не містить правила, за яким доказ є недопустимим лише тому, що сформований стороною правовідносин. Його достовірність і достатність оцінюються разом з іншими доказами.
Отже, сукупність досліджених доказів підтверджує укладення 10 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі договору про споживчий кредит № 2941876.
Щодо фактичного надання кредитних коштів
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що надана позивачем копія платіжного доручення № 37316500 від 10 січня 2021 року не містить відмітки банку про виконання платежу, а матеріали справи не містять доказів того, що картка № НОМЕР_2 , на яку відповідно до цього документа перераховувалися кошти, належала ОСОБА_1 . На цій підставі суд дійшов висновку про недоведеність фактичного надання відповідачу кредиту.
Під час апеляційного перегляду зазначені обставини були перевірені на підставі доказів, витребуваних безпосередньо у банку, який обслуговував відповідний рахунок. АТ КБ «ПриватБанк» підтвердило, що картка № НОМЕР_4 була емітована саме на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , а 10 січня 2021 року на рахунок, відкритий для її обслуговування, було зараховано 9 500 грн. Факт такого зарахування також відображений у наданій банком виписці за рахунком за період з 10 січня до 15 січня 2021 року.
Ці відомості узгоджуються з платіжним дорученням № 37316500 від 10 січня 2021 року, в якому отримувачем зазначено ОСОБА_1 , її РНОКПП НОМЕР_3 , суму платежу 9 500 грн, картку № НОМЕР_2 та призначення платежу із посиланням на договір № 2941876.
Отже, докази походять із різних джерел та взаємно узгоджуються: платіжний документ кредитодавця містить розпорядження про перерахування 9 500 грн ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_2 , а незалежна від кредитодавця банківська установа підтвердила як належність цієї картки відповідачу, так і фактичне зарахування на відповідний рахунок 9 500 грн 10 січня 2021 року.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність належних доказів належності відповідної банківської картки відповідачу та фактичного отримання нею 9 500 грн кредитних коштів не відповідає обставинам справи, встановленим за результатами апеляційного перегляду.
Підтверджені банком належність картки відповідачу та надходження на неї суми, яка точно відповідає визначеній договором сумі кредиту, у той самий день, коли укладено договір № 2941876, є істотними доказами фактичного виконання кредитодавцем свого обов`язку з надання кредиту та, у сукупності з іншими доказами справи, додатково підтверджують існування між сторонами кредитних правовідносин.
Щодо заборгованості за тілом кредиту.
Первісна сума кредиту становила 9 500 грн. Відомість про погашення фіксує платежі в рахунок тіла кредиту на загальну суму 2 052 грн. Інших платежів у рахунок основного боргу матеріали справи не містять. Розрахунок 9 500 грн - 2 052 грн = 7 448 грн арифметично правильний та відповідає сумі основного боргу, включеній до реєстру боржників при відступленні права вимоги.
Отже, вимога про стягнення 7 448 грн основного боргу є доведеною.
Щодо процентів у сумі 25 337 грн 16 коп.
Початковий строк кредитування становив 15 днів. За пільговою ставкою 2 % від 9 500 грн щоденний розмір процентів становив 190 грн, а за 15 днів - 2 850 грн. Надалі відомість відображає пільгові пролонгації з частковим погашенням тіла кредиту та процентів, а після завершення пільгових пролонгацій - нарахування на залишок 7 448 грн за стандартною ставкою 5 % за день.
Пункт 2.3.1.2 договору прямо передбачає, що продовження користування кредитними коштами після спливу попереднього строку є погодженим сторонами способом продовження строку кредитування на стандартних умовах, по три дні, загальною тривалістю не більше 60 днів. Відомість містить 60 денних нарахувань по 372 грн 40 коп., що відповідає 5 % від залишку 7 448 грн, у загальній сумі 22 344 грн.
Таким чином, ці нарахування здійснені не після закінчення максимально погодженого строку кредитування як наслідок прострочення, а протягом прямо передбаченого договором періоду продовження строку користування кредитом. За своєю правовою природою вони є платою за користування кредитом за статтями 1048, 1054 ЦК України, а не неустойкою чи іншою мірою відповідальності.
Після врахування здійснених відповідачем платежів непогашена сума процентів на дату відступлення права вимоги становила 25 337 грн 16 коп. Іншого розрахунку або доказів сплати відповідач не подала. Тому вимога про стягнення процентів у зазначеному розмірі підлягає задоволенню.
Щодо комісії за надання кредиту у сумі 1 805 грн
Пунктом 1.5.1 договору передбачено одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 19 % від суми кредиту, що становить 1 805 грн.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на час укладення договору, до загальних витрат за споживчим кредитом належали витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі комісії. Частиною другою статті 8 цього Закону прямо передбачалося включення до загальних витрат за споживчим кредитом комісій кредитодавця, пов`язаних, зокрема, з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, аналізуючи правове регулювання комісій за договором споживчого кредиту, зазначила, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать, зокрема, комісії та інші обов`язкові платежі, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, а нормативне регулювання, прийняте на виконання Закону України «Про споживче кредитування», допускає встановлення у договорі комісії за обслуговування кредитної заборгованості (пункти 31.22, 31.23 постанови). Водночас Велика Палата розмежувала правомірність установлення комісії як такої та можливість включення до неї плати за послуги, які відповідно до закону мають надаватися споживачу безоплатно. У пунктах 31.26-31.29, 32.1-32.8 постанови Велика Палата дійшла висновку, що умова договору про оплатність інформації щодо стану кредитної заборгованості, яку відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право одержувати один раз на місяць безоплатно, є нікчемною.
У справі, що переглядається, пунктом 1.5.1 договору № 2941876 чітко визначено як вид платежу - комісія за надання кредиту, так і її розмір - 19 % від суми кредиту, тобто 1 805 грн. Комісія має одноразовий характер та зазначена окремою складовою зобов`язань позичальника. Матеріали справи не дають підстав вважати, що зазначений платіж установлено за надання інформації про стан кредитної заборгованості або за іншу послугу, яка відповідно до статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» повинна надаватися споживачеві безоплатно. За таких обставин вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 1 805 грн комісії за надання кредиту підлягає задоволенню.
Щодо переходу права вимоги.
Договір відступлення права вимоги № 67-МЛ від 23 квітня 2021 року, акт приймання-передачі та витяг із реєстру боржників індивідуалізують спірну вимогу за номером кредитного договору, особою боржника та розміром заборгованості.
Згідно з витягом із реєстру боржників ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 2941876 від 10 січня 2021 року на загальну суму 34 590 грн 16 коп., з яких 7 448 грн - заборгованість за тілом кредиту, 25 337 грн 16 коп. - заборгованість за процентами та 1 805 грн - заборгованість за комісією. Сплата ціни відступлення підтверджена платіжною інструкцією № 29865.

Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2941876 у тому обсязі, в якому це право належало ТОВ «Мілоан».
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо доведеності укладення та виконання кредитного договору, фактичного надання відповідачу кредитних коштів, наявності непогашеної заборгованості за основною сумою кредиту, процентами та одноразовою комісією за надання кредиту є обґрунтованими.
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 34 590 грн 16 коп., з яких: 7 448 грн - заборгованість за тілом кредиту, 25 337 грн 16 коп. - заборгованість за процентами, 1 805 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374, пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, дійшов висновку про недоведеність належного укладення кредитного договору та фактичного отримання відповідачем кредитних коштів. Разом із тим суд не вирішив заявлене позивачем клопотання про витребування у банку доказів щодо належності відповідачу картки, на яку перераховувалися кредитні кошти, та факту їх зарахування. Під час апеляційного перегляду на виконання ухвали апеляційного суду отримано від АТ КБ «ПриватБанк» докази, які підтверджують належність відповідної банківської картки ОСОБА_1 та зарахування на її рахунок 10 січня 2021 року 9 500 грн.
Оцінивши зазначені докази у сукупності з кредитним договором, документами щодо його електронного укладення, платіжним документом про перерахування кредитних коштів, відомістю про нарахування та погашення заборгованості, а також доказами переходу права вимоги, колегія суддів доходить висновку, що заявлені позовні вимоги доведені у повному обсязі.
Тому заочне рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 червня 2026 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Щодо судових витрат.
Витрати ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції підтверджені договором про надання правничої допомоги, актом та детальним описом виконаних робіт на загальну суму 8 000 грн.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані такі витрати з розглядом справи та чи є їх розмір обґрунтованим і пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, обсягу та характеру наданої правничої допомоги.
Оцінюючи заявлені до відшкодування витрати, колегія суддів враховує ціну позову, характер спірних правовідносин, обсяг матеріалів справи, зміст виконаної представником роботи та відсутність необхідності у значному обсязі складних процесуальних дій. За таких обставин покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі 8 000 грн не відповідало б критеріям обґрунтованості та пропорційності, визначеним статтею 141 ЦПК України.
Колегія суддів вважає, що обґрунтованим та пропорційним характеру і складності цієї справи розміром витрат на професійну правничу допомогу, який належить покласти на відповідача, є 5 000 грн.
Оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, підстав для подальшого пропорційного зменшення визначеної судом суми витрат на професійну правничу допомогу немає.
За подання позовної заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило 2 422 грн 40 коп. судового збору. За подання апеляційної скарги позивачем сплачено 3 633 грн 60 коп. судового збору.
Відповідно до частин першої, другої та тринадцятої статті 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову та апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати підлягають покладенню на відповідача.
Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню 2 422 грн 40 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 3 633 грн 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а всього 11 056 грн судових витрат.
Керуючись статтями 133, 137, 141, 263, 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.
Заочне рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 червня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 2941876 від 10 січня 2021 року у розмірі 34 590 грн 16 коп., з яких: 7 448 грн - заборгованість за тілом кредиту; 25 337 грн 16 коп. - заборгованість за процентами; 1 805 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2 422 грн 40 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 3 633 грн 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а всього 11 056 грн судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 16 вересня 2026 року.

Головуючий: Судді: