Справа №592/6944/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Корольова Г. Ю.	
Номер провадження 33/816/497/26 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.08.2025, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , 

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. 
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн, - 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.08.2025 водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн за те, що він 24.04.2025 о 22:36 год в м. Суми по вул. Маґістратська, 19, керував транспортним засобом Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за згодою ОСОБА_1 за допомогою технічного приладу газааналізатора Drager Alcotest 6820, що підтверджується тестом №1630 від 24.04.2025 року, з позитивним результатом якого 0,65 проміле ОСОБА_1 був згоден, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначав, що як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №310933 від 24.04.2025, що він був складений за адресою м. Суми, вул. Магістратська, 19. Зазначена адреса в протоколі знаходиться в Зарічному районі м. Суми, а отже справу про адміністративне правопорушення повинен був розглядати Зарічний районний суд м. Суми, а не Ковпаківський районний суд м. Суми, що є порушенням норм КУпАП.
У судове засідання апеляційного суду призначене на 12.06.2026 о 14:00 год особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився. 
З метою дотримання права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на офіційному сайті Сумського апеляційного суду було розміщено оголошення про виклик в судове засідання останнього на 14:00 год 12.06.2026, однак таким правом останній не скористався. Тому згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності.
Відповідно до вимог Конвенції про захист прав і свобод людини розгляд справи повинен відбутися в розумний строк, тривалість якого залежить від складності справи, загальної сукупності доказів, які необхідно дослідити, процесуальної поведінки учасників судового розгляду та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інших обставин.
Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
Крім того, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, своєю поведінкою та діями сприяти як найшвидшому судовому розгляду.
У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.
Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», інформація про судове засідання, оприлюднювалося на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дату судового засідання, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.
Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи ОСОБА_1 будь-яким чином не цікавився станом розгляду його апеляційної скарги. Жодних клопотань через канцелярію суду, в тому числі, про відкладення розгляду справи, не подавав.
У відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні. 
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №310933 від 24.04.2025, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП;
- роздруківкою результату тестування на алкоголь за допомогою газоаналізатора Alkotest Drager 6820, згідно якої результат тесту - 0,65 проміле ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу газоаналізатор Alkotest Drager 6820, результат 0,65 проміле, з результатом згоден;
- розпискою ОСОБА_1 ; 
- відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксовано обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме як 24.04.2025 близько 22:54 год працівниками поліції був зупинений автомобіль Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Причиною зупинки стало керування транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби. В ході спілкування з водієм ОСОБА_1 працівники поліції виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, про що йому було повідомлено.
Відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, на що він погодився та пройшов огляд на газоаналізаторі Alkotest Drager 6820, результат 0,65 проміле, з вказаним результатом був згоден. 
Враховуючи викладене, працівниками поліції було повідомлено водію ОСОБА_1 про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.
Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п. 2.9.а ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Доводи апеляційної скарги про порушення правил територіальної підсудності через те, що правопорушення було вчинене та протокол про адміністративне правопорушення складений за адресою в Зарічному районі м. Суми, а тому справу повинен був розглядати Зарічний районний суд м. Суми, а не Ковпаківський районний суд м. Суми, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.
Відповідно до положень статті 276 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушника.
Апеляційним судом встановлено, що місцем вчинення зазначеного правопорушення є місто Суми вул. Магістратська, 19, що дійсно відноситься до території Зарічного району м. Суми, тоді як розгляд справи по суті було здійснено Ковпаківським районним судом м. Суми.
Оцінюючи ці обставини, суд наголошує на принципі стабільності судового розгляду та неприпустимості штучного скасування судових рішень з суто формальних підстав, якщо справу вирішено справедливим, незалежним і безстороннім судом, а загальні процесуальні права особи не були обмежені.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на розгляд його справи «судом, встановленим законом», що відображає принцип верховенства права, притаманний системі захисту, встановленій Конвенцією і Протоколами до неї.
Метою вимоги статті 6 Конвенції, щоб судочинство здійснював «суд, встановлений законом», є забезпечення того, щоб організація судочинства в демократичному суспільстві регулювалася законом, прийнятим парламентом, і не залежала від розсуду виконавчої влади або судових органів, хоча це не виключає певну свободу судів у тлумаченні національного законодавства. Вираз «встановлений законом» охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання ним певних правил, які регулюють його діяльність.
У той же час Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслив, що вирішуючи питання щодо впливу тих чи інших порушень на забезпечення права на «суд, встановлений законом», не можна втрачати з поля зору загальну мету інституційних вимог статті 6 § 1 і слід з`ясовувати, чи було стверджуване порушення у конкретній справі настільки серйозним, щоб підірвати вищезазначені фундаментальні принципи та поставити під загрозу незалежність відповідного суду.
Оскільки КУпАП містить обмежене процесуальне регулювання інституту зміни підсудності на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції, керуючись загальними принципами судочинства та практикою ЄСПЛ, застосовує аналогію закону з кримінальним процесуальним законодавством України.
Так, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 357/10207/21 (провадження № 51-4924 кмо 23) сформулювала фундаментальний правовий висновок: кримінальне провадження, що надійшло до суду з порушенням правил підсудності, передається на розгляд іншого суду лише якщо таке порушення виявлено до початку судового розгляду. У разі виявлення обставин, що можуть вплинути на визначення підсудності, після початку судового розгляду, продовження розгляду справи судом, який розпочав такий розгляд, не становить «порушення правила підсудності» і не є підставою для скасування судових рішень.
Зазначений принцип повною мірою стосується і провадження у справах про адміністративні правопорушення. Його дотримання є гарантією захисту від процесуальних зловживань та штучного затягування розгляду справ, зокрема, з метою уникнення відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.
Крім того, як убачається з матеріалів справи, під час розгляду справи по суті судом першої інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Черненко Д.О. не висловлювали жодних заперечень, не заявляли клопотань про непідсудність справи Ковпаківському районному суду м. Суми та не просили передати її за належною територіальною юрисдикцією. Суд першої інстанції розпочав та завершив розгляд справи у межах своєї компетенції, повно і всебічно дослідивши докази, забезпечивши особі право на справедливий суд та право на захист.
За таких обставин, посилання апелянта на розгляд справи іншим районним судом міста є виключно формальним доводом, який не спростовує факт вчинення особою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не свідчить про порушення суті його права на справедливий суд у розумінні ст. 6 Конвенції та, з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду та аналогії положень ст. 34, ст. 412 КПК України, не може слугувати безумовною підставою для скасування законної й обґрунтованої постанови суду.
Тому з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.08.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік - залишити без зміни, а його апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.