П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/8234/26

Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді Терлецького Д.С., 
суддів Вербицької Н.В., Димерлія О.О., 
при секретарі Бродецькій Т.В.,
за участі – представника Національного агентства з питань запобігання корупції Дубаневича О.З., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та зобов`язати вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В:
Рух справи
24.03.2026 р. ОСОБА_1 (надалі – ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправною відмову Національного агентства з питань запобігання корупції внести зміни до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, шляхом виключення з Реєстру даних про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного правопорушення, а саме порушення вимог статті 28 Закону України “Про запобігання корупції” невжиття заходів для врегулювання конфлікту інтересів та прийняття в умовах реального конфлікту інтересів процесуальних рішень, а також порушення вимог статті 43 Закону України «Про запобігання корупції» - розголошення конфіденційної та іншої інформації з обмеженим доступом, що стала відома у зв`язку з виконанням службових повноважень; 
зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції внести зміни до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, шляхом виключення з Реєстру даних про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного правопорушення, а саме порушення вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» невжиття заходів для врегулювання конфлікту інтересів та прийняття в умовах реального конфлікту інтересів процесуальних рішень, а також порушення вимог статті 43 Закону України «Про запобігання корупції» - розголошення конфіденційної та іншої інформації з обмеженим доступом, що стала відома у зв`язку з виконанням службових повноважень. 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є особою щодо якої внесено відомості до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення. Підставою внесення стало дисциплінарне стягнення, застосоване у вигляді звільнення з органів прокуратури (наказ прокурора Одеської області від 11.01.2018р.). 
Протягом тривалого часу після застосування дисциплінарного стягнення відомості про позивача залишались оприлюдненими/наявними в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення. Позивач неодноразово звертався до Національного агентства з питань запобігання корупції та просив виключити з Реєстру даних про вчинення ним дисциплінарного правопорушення, однак отримував відмови.
ОСОБА_1 зауважує, що відповідно до Закону України «Про прокуратуру» статус особи, яка має дисциплінарне стягнення не може бути більшим за один рік, у разі відсутності інших порушень трудової дисципліни. Позивач з 11.01.2018 р. до дисциплінарної чи будь якої іншої відповідальності не притягався. 
У такому випадку утримання (зберігання) та публічне оприлюднення дисциплінарних відомостей у Реєстрі поза межами строку дисциплінарної відповідальності, який законодавець визначив для прокурорів, не переслідує розумної та пропорційної мети та суперечить загальним тенденціям законодавчого регулювання.
Національного агентства з питань запобігання корупції своїм правом на подання відзиву не скористалось.
Одеський окружний адміністративний суд позов задовольнив рішенням від 30.04.2026 р. 
Визнав протиправною відмову Національного агентства з питань запобігання корупції внести зміни до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, шляхом виключення з Реєстру даних про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного правопорушення, а саме порушення вимог статті 28 Закону України “Про запобігання корупції” невжиття заходів для врегулювання конфлікту інтересів та прийняття в умовах реального конфлікту інтересів процесуальних рішень , а також порушення вимог статті 43 Закону України «Про запобігання корупції» - розголошення конфіденційної та іншої інформації з обмеженим доступом, що стала відома у зв`язку з виконанням службових повноважень. 
Зобов`язав Національне агентство з питань запобігання корупції внести зміни до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, шляхом виключення з Реєстру даних про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного правопорушення, а саме порушення вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» невжиття заходів для врегулювання конфлікту інтересів та прийняття в умовах реального конфлікту інтересів процесуальних рішень , а також порушення вимог статті 43 Закону України «Про запобігання корупції» - розголошення конфіденційної та іншої інформації з обмеженим доступом, що стала відома у зв`язку з виконанням службових повноважень. 
Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції судовий збір у розмірі 1 331, 20 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Національне агентство з питань запобігання корупції (далі – також скаржник) подало апеляційну скаргу, в якій через порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту встановлених обставин у справі, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 01.06.2026 р. відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12.06.2026 р. призначив розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 23.07.2026 р. о 11:00.
П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.06.2026р. допустив представника Національного агентства з питань запобігання корупції до участі у всіх судових засіданнях під час розгляду справи №420/8234/26 у суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції 
У зв`язку з перебуванням суддів зі складу суду у щорічній відпустці у період з 20.07.2026р. по 28.08.2026р. слухання справи відкладено на 03.09.2026 р. о 12:15.

Обставини справи
Як зазначив позивач та не заперечує скаржник, ОСОБА_1 обіймав посаду прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 Одеської області.
Згідно з наказом прокурора Одеської області №90-к від 11.01.2018р. позивач звільнений з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків (підпункти 1,5,6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»). Зазначений наказ прийнятий на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №257 дп-17 від 08.11.2017р. 
Прокуратура Одеської області 16.04.2018р. направила до Головного територіального управління юстиції в Одеській області копію наказу про звільнення та інформаційну картку про накладення дисциплінарного стягнення на особу за вчинення корупційних правопорушень від 13.04.2018 р. для включення відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення (далі - Реєстр), який формується і ведеться Національним агентством з питань запобігання корупції.
Відповідно до відкритої інформації, яка розміщена на офіційному сайті Реєстру (https://corruptinfo.nazk.gov.ua/), в Реєстрі містяться дані про вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення. Склад дисциплінарного правопорушення: порушення вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» невжиття заходів для врегулювання конфлікту інтересів та прийняття в умовах реального конфлікту інтересів процесуальних рішень , а також порушення вимог статті 43 Закону України «Про запобігання корупції» - розголошення конфіденційної та іншої інформації з обмеженим доступом, що стала відома у зв`язку з виконанням службових повноважень. 
Позивач звертався до Національного агентства з питань запобігання корупції із заявами про вилучення відомостей про нього з Реєстру.
13.10.2025р. Національне агентство з питань запобігання корупції надав відповідь, у якій відмовив у вилученні відомостей з Реєстру з мотивів відсутності законодавчо встановлених строків зберігання відомостей про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.
Вважаючи порушеними свої права, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Оцінка суду першої інстанції
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спеціальним законодавством, що регулює строк зберігання відомостей в Реєстрі, не встановлено строку зберігання та вилучення відомостей про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності. 
Суд виснував, що невизначеність строку зберігання інформації щодо позивача в Реєстрі та відсутність можливості її вилучення, а також відсутність можливості реалізувати право вважатися особою такою, яка не притягувалася до дисциплінарної відповідальності, позбавляє позивача будь-яких засобів захисту від посягань на його соціальну і професійну репутацію та становить надмірний репутаційний тягар. 
Також, враховуючи відсутність законної мети зберігання інформації щодо позивача більше восьми років в Реєстрі, суд вважав непропорційним втручанням у право позивача на повагу до приватного життя.

Доводи апеляційної скарги
На обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказав, що процедура вилучення із Реєстру відомостей стосовно осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної та цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень врегульована виключно Законом України «Про запобігання корупції» та Положенням про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, затвердженого рішенням Національного агентства від 09.02.2018 № 166.
Чинним нормативним регулюванням не встановлено строків зберігання у Реєстрі відомостей стосовно осіб, яких притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Також скаржник вказує на безпідставності посилань позивача на строки накладення дисциплінарного стягнення, які визначені у частині третій статті 49 Закону України «Про прокуратуру», оскільки цим Законом не регулюються питання зберігання чи вилучення відомостей у Реєстрі. 
Скаржник наголошує, що відмова у вилученні стосовно позивача відомостей з Реєстру ґрунтується на нормах чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства. Водночас правові підстави для застосування до спірних правовідносин вимог іншого законодавства, в тому числі й за аналогією закону, відсутні.

Позиція позивача у справі на заявлену апеляційну скаргу
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просив залишити без змін оскаржуване рішення. 

Джерела права та оцінка суду апеляційної інстанції
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і правильність застосування норм матеріального і процесуального права, суд у складі колегії суддів дійшов таких висновків.
Закон України від 14.10.2014р. №1700-VII «Про запобігання корупції» (далі – Закон №1700-VII) правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 59 Закону №1700-VII відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, а також про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення, а також додаткові (нефінансові) заходи кримінально-правового характеру, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, що формується та ведеться Національним агентством. Відомості про осіб, які входять до особового складу органів, що провадять оперативно-розшукову або розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність, належність яких до вказаних органів становить державну таємницю, та яких притягнуто до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, вносяться до розділу з обмеженим доступом Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 59 Закону №1700-VII положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, порядок його формування та ведення затверджуються Національним агентством.
Згідно з абзацом першим частини третьої статті 59 Закону №1700-VII Національне агентство забезпечує оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, протягом трьох робочих днів після їх внесення до реєстру.
Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону №1700-VII строк зберігання відомостей в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, становить:
1) відомостей про притягнення до цивільно-правової відповідальності фізичної особи за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень - один рік;
2) відомостей про накладення адміністративного стягнення на фізичну особу за вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення - один рік;
3) відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності фізичної особи за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень - до погашення або зняття судимості з особи;
4) відомостей про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення, - п`ять років.
Після закінчення строків, визначених цією частиною, відомості про особу в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, підлягають виключенню.
Суд у складі колегії суддів вважає за підставне звернути увагу, що статтю 59 Закону №1700-VII доповнено частиною четвертою Законом України від 17.06.2025р. №4496-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо підвищення відповідальності за корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення» (далі – Закон №№4496-IX), який набув чинності 17.07.2025р.
Відповідно до Пояснювальної записки до проєкту Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо підвищення відповідальності за корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення» (номер та дата реєстрації: 13271-1 від 23.05.2025) прийняття цього проєкту Закону України є необхідним кроком для забезпечення балансу між ефективною протидією корупції та дотриманням прав громадян, зокрема права на справедливе, пропорційне і передбачуване правозастосування.
У Пояснювальній записці також зазначено, що «[з]апровадження чітко визначених строків зберігання інформації у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, є логічним кроком у напрямі удосконалення антикорупційного законодавства.
Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ситник» проти України» має безпосередній змістовний зв`язок із запропонованими нормами проєкту закону, спрямованими на удосконалення механізмів фінансового контролю та відповідальності за вчинення корупційних чи пов`язаних з корупцією правопорушень.
У цьому рішенні ЄСПЛ вказав на порушення права на повагу до приватного життя (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), що безстрокове зберігання відомостей в Реєстрі корупціонерів порушує вимогу пропорційності досягнення заявленої законної мети.
…
Таким чином, запропоновані норми є прямою відповіддю на висновки ЄСПЛ і спрямовані на приведення української антикорупційної системи у відповідність до стандартів Європейської конвенції з прав людини. Законопроєкт підсилює правовий захист особи, забезпечує пропорційність санкцій, чітко окреслює межі державного втручання та підвищує довіру громадян до антикорупційної політики держави» (С. 1-2 Пояснювальної записки).
Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частини другої статті 9 Конституції України укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону України від 29.06.2004р. №1906-IV «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19 Закону України від 29.06.2004р. №1906-IV «Про міжнародні договори України» якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Верховна Рада України згідно з Законом України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» надала згоду на обов`язковість та ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., підписану від імені України 09.11.1995р., Перший протокол, протоколи №4 і №7 до Конвенції, підписані від імені України 19.12.1996р., та протоколи №2 і №11 до Конвенції, підписані від імені України 09.11.1995р. у м. Страсбурзі.
Суд у складі колегії суддів у цьому зв`язку вважає за підставне урахувати юридичну позицію Конституційного Суду України, викладену в Рішенні від 01.06.2016р. № 2-рп/2016 у справі про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу, за якою «Конституційний Суд України враховує приписи чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та практику тлумачення і застосування цих договорів міжнародними органами, юрисдикцію яких визнала Україна, зокрема Європейським судом з прав людини. Оскільки стаття 29 Конституції України кореспондується зі статтею 5 Конвенції, то відповідно до принципу дружнього ставлення до міжнародного права практика тлумачення та застосування вказаної статті Конвенції Європейським судом з прав людини має враховуватися при розгляді цієї справи» (абзац третій пункту 2.3. пункту 2 мотивувальної частини Рішення ).
Згідно з частиною першою статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно з пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Суд у складі колегії суддів у цьому зв`язку вважає за підставне урахувати юридичну позицію Конституційного Суду України, викладену в Рішенні від 01.06.2016р. № 2-рп/2016 у справі про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу, за якою «обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення).
Конституційний Суд України також акцентував, що держава, виконуючи свій головний обов`язок – утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина друга статті 3 Конституції України) – повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією; з цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне юридичне регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потреб та інтересів людини (абзац перший пункту 3 мотивувальної частини Рішення).
Також суд у складі колегії суддів вказує, що згідно з частиною другою статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У справі «Ситник проти України» (заява № 16497/20) Європейський суд з прав людини, дійшовши висновку, що було порушено статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема зазначив: «Стосовно пропорційності оскаржуваного заходу, то Суд зазначає, що згідно з чинним законодавством України щодо реєстру корупціонерів після внесення імені особи до цього реєстру воно залишається там на невизначений термін, окрім випадків вузько розтлумачених винятків … .
У справі заявника минуло понад п`ять років з дати постановлення остаточної постанови суду, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Протягом більшої частини цього часу-13 його повне ім`я залишалося опублікованим у реєстрі корупціонерів, що позбавляло заявника будь-яких засобів захисту від посягань на його моральну та професійну доброчесність. Крім того, якщо чинні норми не будуть змінені, така ситуація триватиме безкінечно. Суд вважає, що за таких обставин і незалежно від будь-яких інших висунутих заявником аргументів, вимога пропорційності дотримана не була» (пункти 123 та 124).
Суд у складі колегії суддів також вважає за необхідне вказати, що незважаючи на внесення змін до статті 59 Закону №1700-VII, яка доповнена частиною четвертою, до Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 09.02.2018р. №166, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.03.2018р. за № 345/31797, відповідні зміни на момент розгляду цієї справи не внесені.
Переглядаючи справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд у складі колегії суддів вважає за необхідне вказати на нормативні приписи статті 49 Закону України від 14.10.2014р. №1697-VII «Про прокуратуру».
Так, згідно з частиною другою статті 49 Закону України від 14.10.2014р. №1697-VII «Про прокуратуру» прокурор протягом одного року з дня накладення на нього дисциплінарного стягнення вважається таким, який притягувався до дисциплінарної відповідальності, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.
Відповідно до частини третьої статті 49 Закону України від 14.10.2014р. №1697-VII «Про прокуратуру» до закінчення річного строку прокурор, який не допустив порушення законодавства та сумлінно й професійно здійснював свої службові обов`язки, може бути визнаний таким, який не притягувався до дисциплінарної відповідальності, на підставі клопотання керівника відповідного органу прокуратури, однак не раніш як: 1) через шість місяців із дня накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом 1 частини першої цієї статті; 2) після закінчення половини строку, визначеного у разі накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті.
Як встановив суд першої інстанції та визнається сторонами, Національне агентство з питань запобігання корупції законно здійснило внесення інформації щодо позивача до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення. Позивач також не заперечує законність підстав для внесення інформації до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення (визнання його винним в межах дисциплінарного провадження).
Натомість при зверненні до адміністративного суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції позивач твердить, що тривале, фактично «довічне» перебування інформації про в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення має істотні негативні репутаційні та соціальні наслідки для нього, порушує право на приватність, тому відмова Національного агентства з питань запобігання корупції виключити цю інформацію є протиправною.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, за яким невизначеність строку зберігання інформації щодо позивача в Реєстрі та відсутність можливості її вилучення, а також відсутність можливості реалізувати право вважатися особою такою, яка не притягувалася до дисциплінарної відповідальності, позбавляє позивача будь-яких засобів захисту від посягань на його соціальну і професійну репутацію та становить надмірний репутаційний тягар.
Суд у складі колегії суддів, погоджуючись з таким висновком, ураховує, що з моменту накладання на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури (11.01.2018р.) минуло близько дев`яти років, так само, як з моменту внесення інформації про це до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.
Суд у складі колегії суддів також звертає увагу, шо Національне агентство з питань запобігання корупції листом №49-07/83382-25 від 13.10.2025р. повідомило позивачу про підготовку проєкту змін до Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 09.02.2018р. №166, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.03.2018р. за № 345/31797, якими буде запропоновано вилучення відомостей про притягнення до дисциплінарної відповідності фізичної особи за вчинення корупції або пов`язаних з корупцією правопорушень після спливу одного року з дня накладання дисциплінарного стягнення (а.с. 56). 
В апеляційні скарзі, в якій Національне агентство з питань запобігання корупції просить скасувати оскаржуване судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, наведені відомості підтверджені. 
Суд у складі колегії суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, зазначає, що згідно з частиною третьою статті 6 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Кодекс адміністративного судочинства України містить чітку та однозначну заборону у відмові в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (частина четверта статті 6 КАС України).
З огляду на суд у складі колегії суддів, переглянувши цю справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не вбачає підстав для скасування судового рішення повністю або частково.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі доводи та міркування не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Здійснивши в межах, визначених статтею 308 КАС України, апеляційний перегляд цієї справи, суд у складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, таких висновків не спростовують, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні фактичних обставин, норм матеріального й процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду та відповідно до статті 139 КАС України, розподіл судових витрат зміні не підлягає.
З огляду на те, що суд першої інстанції правомірно відніс справу до категорії незначної складності й розглядав її за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2026р. у справі №420/8234/26 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 325 КАС України набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, які визначені у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.С.Терлецький

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: О.О.Димерлій