Провадження № 2/742/216/26 
Єдиний унікальний № 742/3895/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року м.Прилуки  
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретаря судових засідань Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області та Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною,
установив:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору: Служба у справах дітей Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проживав разом із ОСОБА_2 з 2004 року по листопад 2023 року. Мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Син періодично проживав знимта періодично з мамою. Позивач постійно контактував, спілкувався з ОСОБА_4 . Дуже часто ходили на прогулянки, вистави, в парки розваг, на гуртки та постійно мав контакт з сином. У позивача з ОСОБА_4 дуже дружелюбні, теплі стосунки.На початку липня 2025 року ОСОБА_2 виїхала з спільним сином за кордон, абсолютно не повідомивши його, без попередження. Позивач намагався дзвонити, проте відповідач забрала телефон сина, та не дає йому спілкуватись з ним у вільному доступі, чим чинить перешкоди у спілкуванні з сином, та вони перестали бачитися. На неодноразові прохання до відповідачки про побачення та спілкування з дитиною вона ігнорувала, не брала телефон коли дзвонив позивач. Декілька разів позивачу вдалось поговорити з сином, та він повідомив йому що хоче додому, плакав та просився до нього бо сумувавза ним.У разі заперечення дані обставини можуть підтвердити свідки, які неодноразово бачили та чули його із сином розмови, бачили як мати забороняє бачитись та спілкуватись з рідним батьком. Позивач не хоче, щоб між ним та його єдиним сином була прірва і щоб вона надалі ставала ще більшою, хоче бачити свою дитину здоровою та щасливою, хочу спілкуватись, бачитись, контактувати з ним - так, як це було до вивезення сина закордон. Хоче приймати безпосередню участь у вихованні свого сина, забирати його до себе додому на вихідні, канікули, будні та спілкуватись близько на постійній основі.В будинку позивача створені належні умови для проживання та виховання дитини, є все необхідне. Позивач має власний автомобіль, може возити сина на заняття, змагання з видів спорту якими хоче займатись ОСОБА_4 , в школу та зі школи, тощо.Тому позивач звернувся до суду та просить зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не чинити перешкод ОСОБА_1 , у спілкуванні та вихованні з рідним сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити способи участі ОСОБА_1 у особистому спілкуванні та участі у вихованні його рідного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : 1) необмежене особисте спілкування батька з сином телефоном та в режимі"он-лайн" з використанням програмного забезпечення Viber або іншого месенджера з урахуванням режиму дня дитини; 2)шляхом побачень і спілкування батька з сином: у вихідні дні, а саме кожної першої та третьої п`ятниці, суботи і неділі, із 17 год. 00 хв. п`ятниці до 20 год. 00 хв. неділі із можливістю перебування сина за місцем проживання батька ОСОБА_1 без присутності матері ОСОБА_2 за бажанням сина, з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів;спільний відпочинок батька з сином в період святкування Днів народжень батька ОСОБА_1 ; у вихідні дні із 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері ОСОБА_2 ; спільний відпочинок у День народження та на Новий рік: парні роки діти святкують разом з батьком ОСОБА_1 , непарні - разом з матір`ю ОСОБА_2 , при цьому сторониобговорюють завчасно години святкувань; протягом року, в період шкільних канікулполовину загальної кількості днів канікул перебуває та проживає разом з батьком за місцем його проживання, а іншу половину кількості днів канікул - із матір ю ОСОБА_2 . В період літніх канікул 45 днів дитина проживає з батьком за місцем його проживання, без присутності матері з можливістю відвідування культурно-масових,спортивних тарозважальних заходів, а також виїзду за межі міста на відпочинок.
Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи складається зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу орієнтовно у розмірі 20 000 грн.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 29.07.2025справу передано на розгляд судді Фетісовій Н.В.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.07.2025прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, яке відкладено до 03.09.2025.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.09.2025залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.Зобов`язано третіх осіб:Службу у справах дітей Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області та Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надати належним чином оформлений письмовий висновок щодо розв`язання спору.Підготовче засідання відкладено.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.11.2025закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду, яке відкладено до 24.08.2026.
Позивач та його представник – адвокат Дуденок О.О. – у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач пояснив, що разом з відповідачем мають спільного сина ОСОБА_4 , і між ними склалися близькі, теплі та довірливі стосунки. Він регулярно спілкувався з дитиною, проводив із нею час та брав участь у її вихованні. Проте, після виїзду відповідачки в липні 2025 року разом із сином за межі України без попереднього узгодження з ним його можливість спілкуватися з дитиною була істотно обмежена, оскільки відповідачка не забезпечувала вільного телефонного спілкування батька із сином, здійснювала його лише зі свого телефону та у своїй присутності, обмежувала тривалість таких розмов та могла припинити їх у будь-який момент. Позивач зазначив, що лише після його звернення до органу опіки та піклування і суду він отримав можливість більш регулярно спілкуватися із сином за допомогою засобів мобільного зв`язку, однак вважає, що такі зміни зумовлені саме розглядом справи судом і не гарантують належного забезпечення його права на спілкування з дитиною надалі. Позивач наголосив, що тривалий час фактично позбавлений можливості брати участь у вихованні сина та підтримувати з ним належний особистий контакт, незважаючи на наявність між ними позитивних та емоційно близьких стосунків, у зв`язку з чим просив суд визначити чіткий порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною і зобов`язати відповідачку не чинити перешкод у реалізації ним батьківських прав.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, її інтереси представляв адвокат Абакаров М.М., який проти задоволення позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмовому відзиві. Представник відповідача зазначив, що відповідач не заперечує проти спілкування позивача із сином та його участі у вихованні дитини, а тому, на його думку, відсутні будь-які перешкоди у реалізації позивачем батьківських прав. Зазначив, що позивач має можливість безперешкодно спілкуватися з дитиною за допомогою засобів телефонного зв`язку, а відповідач таких контактів не обмежує. Разом з тим представник відповідача просив суд врахувати, що у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та наявною безпековою ситуацією як у місті Києві, так і в Чернігівській області, повернення відповідачки з дитиною на територію України на даний час є неможливим або пов`язаним із істотними ризиками для життя та здоров`я дитини. За таких обставин представник відповідача вважав, що визначення способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом особистих зустрічей на території України не відповідає найкращим інтересам дитини та може створити загрозу її безпеці.
Згідно поданого відзиву на позовну заяву зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 . З листопада 2023 року сімейне життя Позивача та Відповідача суттєво погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до окремого проживання і фактичного припинена відносин. Також причиною цього стало те, що у Позивача та Відповідача сформувалися різні погляди на сімейне життя та ведення побуту, різне відношення до сім`ї та обов`язків. З 16.12.2023Відповідач з сином почали проживати окремо від Відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди об`єкту від 16.12.2023. Відповідач з 15.09.2016 по даний час працює на посадізаступника директора ТОВ «ЕМОУШЕН. Бізнес ендТревел». З кінця 2023 року спільний син постійно проживає з Відповідачем в орендованому житлі і перебуває на її повному утриманні. Всі витрати, які пов`язані з орендою житла,оплатою комунальних послуг, харчуванням, придбанням одягу, взуття для дитини,додаткові витрати, які пов`язані з навчальним процесом, лікуванням дитини покладені на Відповідача.Зазначені обставини підтверджуються зокрема, але не виключно, трудовою книжкоюВідповідача, довідкою з роботи Відповідача, медичною картою ОСОБА_4 за 2024-2025 роки та свідоцтвом досягнень ОСОБА_4 за 2024/2025 роки. В свою чергу Позивач не піклується про здоров`я, розвиток, навчання своєї дитини, не створює належних умов для її розвитку, не несе будь-яких матеріальних витрат на дитину та не виконує свого обов`язку щодо утримання своєї малолітньої дитини.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який Указами Президента Україна продовжувався надалі і діє станом на сьогодні.З моменту повномасштабного вторгнення російської федерації як місто Київ, так і велика територія України, зазнають масованих ракетних ударів і атак дронами, мають місце «прильоти» як в об`єкти інфраструктури, так і житлові будинки, на жаль, гинуть і отримують поранення цивільні люди. З огляду на викладене, а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 повністю перебуває на утриманні та забезпеченні Відповідача, з метою збереження здоров`я та життя сина,Відповідач прийняла рішення і виїхала за межі України.11.08.2025Відповідач та її син подали заяву в місті Берлін Федеративної Республіки Німеччина про тимчасовий захист біженців з України, що підтверджується довідкою про заяву про тимчасовий захист біженців з України відповідно до статті 24Закону про перебування в країні після 06.06.2024.Станом на сьогоднішній день Відповідач з сином проживають у місті БерлінФедеративної Республіки Німеччина.
Зазначає, що із позовної заяви не вбачається будь-якого порушення прав позивача, тим більше позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу про те, яким саме чином відповідач порушує його права та/або інтереси. Позивач не звертався ні до Відповідача щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини, ні до Служби в справах дітей Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області.
Крім цього, Позивач достеменно знав про те, що Відповідач з сином проживають у місті Києві, що син навчається в школі у місті Києві, але вирішив не залучати до участі у справі Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, яка би і мала визначати порядок участі Позивача у спілкуванні та вихованні сина на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.На переконання Відповідача, вказані дії вчиняються Позивачем з метою вчинення психологічного тиску на Відповідача, а також з метою створення перешкод в забезпеченні безпеки здоров`я та життя сина, а також сприятливих життєвих умовдитини.
Сторона Відповідача розуміє, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків,коли таке право обмежене законом.Відповідач жодним чином не заперечує проти спілкування Позивача з сином, які не заперечує щодо виховання Позивачем своєї дитини.Відповідачзгодна, що тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримки родинних зв`язків та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком.У зв`язку з чим, сторона Відповідача також вважає за доцільне просити Суд у випадку задоволення позову відстрочити виконання рішення суду в частині зустрічей батька з дитиною на території України до закінчення дії воєнного стану на території України, передбачивши натомість щоденне спілкування батька з дитиною в режимі відеозв?язку.
Згідно поданої відповіді на відзив сторона позивача з доводами викладеними у відзиві не погоджуюся з наступних підстав.Категорично заперечує обставини, що дитина проживала тільки за адресою відповідача, дитина також періодично проживала як у АДРЕСА_2 та за адресою позивача в АДРЕСА_3 , де він доцього часу має можливість винаймати житло(вказана квартира практично черездорогу квартири де проживала відповідач) та за вказаними адресами знаходятьсяособисті речі сина. До липня 2025 року позивач також постійно утримував та виховувавсина, саме віноплачував гурток Карате та кожної неділі понеділок, середа, п`ятницязабав сина, ним оплачувалися ресторани для святкування дня народження дитини, ним оплачувалися всі вартісні іграшки, купував якісний одяг, коли бачив, що матикупує неякісний, водив дитину до лікарів за потреби, і навіть колидізнавався, що отримання безкоштовних результатів на аналізи потребує часу, тозабезпечував платне для швидкої діагностики та подальшого якнайкращоголікування дитини.
Щодо позиції відповідача, що в позові необхідно відмовити, то даний фактпідтверджує, що йому чиняться перешкоди, відповідач без відому позивача та згодизабрала дитину та вивезла за кордон, та будь-який стан в Україні не може бутипідставою для відмови батьку в участі у спілкуванні та вихованні власної дитини.Тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосібобмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке має реалізовуватися задляпідтримки родинних зв`язків та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком.Такий висновок зробила колегія суддів Першої судової палати Касаційногоцивільного суду у складі Верховного Суду.Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого збатьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори танаціональне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодовиховання дитини.Тому позивач підтримує свої позовні вимоги.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору,Служба у справах дітей Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд справи без їх участі. При вирішенні питання прийняти рішення, яке б максимально відповідало інтересам дитини.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору,Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністраціїв судове засідання також не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд справи без присутності в судових засіданнях представника Служби та/або органу опіки та піклування і прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Надіслали висновок органу опіки та піклування. При цьому вказали, що не можуть об`єктивно дослідити питання про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, оскільки повернення дитини в Україну під час дії воєнного стану може нести загрозу її життю та здоров`ю. Розгляд зазначеного питання можливий після повернення дитини в Україну, або після припинення дії воєнного стану в Україні. 
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , яка є сестрою позивача, та ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивача, надали показання щодо участі ОСОБА_1 у вихованні та житті його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Свідки пояснили, що до виїзду відповідачки разом із дитиною за межі України позивач постійно підтримував із сином близькі стосунки, регулярно спілкувався з ним та брав активну участь у його вихованні. ОСОБА_4 періодично перебував та проживав за місцем проживання батька, зокрема проводив із ним шкільні канікули та новорічні свята. Позивач придбавав синові одяг, речі, іграшки, займався його потребами та забезпечував необхідним для повсякденного життя. Також свідки зазначили, що позивач опікувався станом здоров`я дитини, зокрема возив сина на медичні огляди.За показаннями свідків, після виїзду відповідачки разом із ОСОБА_4 за кордон ситуація у спілкуванні батька з дитиною змінилася. Певний час позивачу та членам його сім`ї взагалі не було відомо про місце перебування дитини. Надалі їм стало відомо, що відповідачка разом із сином перебуває за межами України. Свідки також повідомили, що відповідачка говорила дитині про те, що вони згодом повернуться в Україну, а сам ОСОБА_4 , за їхніми словами, хотів повернутися додому.Свідки також зазначили, що відповідачка не забезпечувала позивачу можливості вільно спілкуватися із сином засобами телефонного зв`язку, обмежувала тривалість та час такого спілкування, у зв`язку з чим телефонний контакт між батьком і дитиною носив нерегулярний та обмежений характер.
Відтак, 24.08.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, показання свідків, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом установлено, що згідно копії повторно виданого Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 31 січня 2024 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с.7).
Згідно копії довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМОУШЕН. Бізнес ендТревел» №22 від 06 серпня 2025 року, ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , працює в ТОВ «ЕМОУШЕН. Бізнес ендТревел» з 15.09.2016, на даний час займає посаду заступника директора.
Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01 вересня 2009 року, виданої на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання з 15.09.2016 прийнята на посаду заступника директора ТОВ «ЕМОУШЕН.
Згідно копії договору оренди об`єкту від 16 грудня 2023 року, ОСОБА_2 орендує квартиру АДРЕСА_4 . Термін дії договору з 16.12.2023 по 16.06.2024.
Згідно копій медичних документів, наданих відповідачем, ОСОБА_3 , перебуває на обліку в медичних закладах м.Києва, та проходив відповідні медичні огляди.
Відповідно до копії свідоцтва досягнень, виданого Ліцеєм №30 «ЕКОНАД» м. Києва, ОСОБА_3 є учнем Ліцею №30 «ЕКОНАД» м. Києва та переведений до 2 класу.
Згідно з довідки від 11 серпня 2025 року про заяву про тимчасовий захист біженців з України відповідно до статті 24 Закону про перебування в країні після 06.06.2024, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дозволено залишатися у Федеративній Республіці Німеччина, а також працювати.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьоюстатті 5 Сімейного кодексу Українипередбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятоюстатті 7 СК Українисімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У відповідності до частини другоїстатті 54 СК Україниусі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.
Згідно зістаттею 141 СК Українимати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третястатті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зістаттею 12 Закону України «Про охорону дитинства»на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно достатті 153 СК Українимати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК Українипередбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з положеннями частини першої та другоїстатті 159 СК Україниякщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
Відповідно до частини четвертої і п`ятоїстатті 19 СК Українипри розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Між сторонами по справі - батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , існує спір щодо участі батька у спілкуванні та вихованні сина, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про участь у вихованні дитини №103-9804 від 09 жовтня 2025 року, вбачається, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, стосунки між ними були припинені в листопаді 2023 року. На даний час між батьками дітей існує спір щодо визначення годин спілкування батька з малолітнім сином ОСОБА_4 . Мати дитини в серпні 2025 у зв`язку з продовженням військової агресії російської федерації проти України, з метою забезпечення безпеки разом з сином виїхали до Німеччини, де і проживають на даний час. Враховуючи вказане, орган опіки та піклування не може об`єктивно дослідити питання про визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки повернення дитини в Україну під час дії воєнного стану може нести загрозу її життю та здоров`ю. Розгляд зазначеного питання можливий після повернення дитини в Україну, або після припинення дії воєнного стану в Україні.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ладанської селищної ради щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Ладанської селищної ради №122 від 10 жовтня 2025 року, Служба у справах дітей Ладанської селищної ради вважає, що у даному випадку відсутній предмет спору, так як сторони добровільно вирішили, з ким саме буде проживати дитина. На даний час у Служби у справах дітей Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області відсутні будь-які докази, що підтверджували б необхідність проживання дитини за місцем перебування батька, проте він наголошує на необхідності надання йому більшого часу для спілкування з дитиною. Зі слів батьків, у ОСОБА_1 є можливість спілкуватися з дитиною по відео-зв?язку.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою«Хант проти України», №31111/04, §54).
У відповідності до статті 5 Протоколу №7 доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів з малолітньою дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.
Згідно із частиною восьмоюстатті 7 СК Українирегулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Виходячи з положеньстатті 159 СК Україниусунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другоїстатті 159 СК Українисуд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання.
Судом установлено, що після проголошення воєнного стану в Україні, відповідач ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 змінила своє місце проживання і на даний час вони проживають за кордоном - в Федеративній Республіці Німеччини.
Обставини справи свідчать про наявність перешкод у батька в спілкуванні з сином, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо усунення цих перешкод та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.
Між сторонами у справі, які є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , фактично існує спір щодо реалізації батьком права на спілкування з дитиною та участі у її вихованні, який не вдалося врегулювати у добровільному порядку.
Судом установлено, що позивач є батьком малолітнього ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.
Разом із тим після виїзду відповідачки у липні 2025 року разом із дитиною за межі України фактична можливість позивача підтримувати безпосередній контакт із сином істотно змінилася. Після зміни місця проживання дитини поза межами України контакт між батьком і сином фактично був порушений.
Посилання представника відповідача на те, що відповідач не заперечує проти спілкування позивача із сином та на даний час не чинить йому перешкод, не спростовують необхідності судового врегулювання спірних правовідносин. Саме по собі заперечення проти позову не може свідчити про відсутність спору, оскільки між сторонами відсутня погоджена та гарантована форма і періодичність участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. При цьому визначення судом конкретного порядку спілкування спрямоване не на обмеження прав матері, а на забезпечення реалізації рівних батьківських прав та підтримання стабільного і регулярного зв`язку дитини з батьком.
Суд враховує, що відповідно до статей 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому з батьків у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. 
Доказів того, що спілкування ОСОБА_1 із сином негативно впливає на дитину, створює загрозу її фізичному чи психічному здоров`ю або перешкоджає її нормальному розвитку, відповідачем суду не надано.
Водночас суд не може залишити поза увагою обставини, пов`язані з безпековою ситуацією в Україні. На час розгляду справи дитина разом із матір`ю фактично проживає на території Федеративної Республіки Німеччина, де перебуває у зв`язку з отриманням тимчасового захисту. Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зазначив про неможливість об`єктивно визначити порядок особистого спілкування батька з дитиною в Україні до її повернення або припинення дії воєнного стану, оскільки повернення дитини на територію України за таких умов може створювати загрозу її життю та здоров`ю.
Суд погоджується з тим, що забезпечення найкращих інтересів дитини у конкретних умовах воєнного стану передбачає необхідність одночасного врахування як права дитини на збереження зв`язку з батьком, так і необхідності забезпечення її безпеки. При цьому саме перебування дитини за межами України не припиняє та не обмежує батьківських прав позивача і не може бути підставою для позбавлення його можливості брати участь у вихованні сина та підтримувати з ним регулярний контакт.
За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів його участі у вихованні та спілкуванні з сином є обґрунтованими. Визначення судом конкретного порядку такого спілкування забезпечить стабільність та передбачуваність відносин між батьком і дитиною, сприятиме збереженню їхнього емоційного зв`язку та водночас дозволить уникнути виникнення нових спорів між батьками щодо часу, способу і тривалості контактів.
Разом із тим, визначаючи конкретні способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд виходить із віку дитини, встановлених обставин її проживання, наявності між батьком і сином сталого емоційного зв`язку, позиції органів опіки та піклування, а також необхідності забезпечення безпеки дитини в умовах воєнного стану. У зв`язку з тим, що на час розгляду справи дитина постійно перебуває за межами України, особисті зустрічі батька з дитиною на території України фактично неможливі без зміни місця проживання дитини та створення для неї відповідних ризиків.
Відтак суд вважає за необхідне визначити позивачу порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, передбачивши як регулярне спілкування засобами телефонного та відеозв`язку, так і можливість особистого спілкування у визначеному судом порядку, однак виконання рішення в частині особистих зустрічей на території України відстрочити до припинення дії воєнного стану в Україні.
Такий спосіб захисту, на переконання суду, забезпечує необхідний баланс між правом батька на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною і першочерговим обов`язком держави та батьків забезпечити безпеку, життя і здоров`я малолітньої дитини. При цьому регулярне спілкування за допомогою засобів електронного зв`язку дозволяє зберегти безперервність контакту між батьком і сином вже на даний час, тоді як особисте спілкування в Україні може бути реалізоване після усунення обставин, які об`єктивно перешкоджають його безпечному здійсненню.
Таким чином, з урахуванням усіх установлених у справі обставин, характеру взаємовідносин між батьком і дитиною, відсутності доказів негативного впливу позивача на дитину, рівності батьківських прав та обов`язків, а також необхідності забезпечення найкращих інтересів дитини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та визначення способів участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 із відстроченням виконання рішення в частині особистих зустрічей на території України до закінчення дії воєнного стану.
Таке процесуальне рішення відповідає положеннямст. 267 ЦПК Україниі ухвалюється судом задля убезпечення дитини від загрози її життю та здоров`ю, що являється найголовнішою прерогативою.
Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 07.12.2023 у справі №569/14585/21, від 12.03.2025 у справі №487/2960/23 (провадження №61-8756св24).
На підставі викладеного, оскільки позовні вимоги задоволено частково, керуючись положеннямист. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.
На підставі викладеного, керуючого ст.ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,треті особи, які незаявляють самостійнихвимог щодо предмет спору: Служба у справах дітей Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області та Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною–задовольнити частково.
Визначити способи участі ОСОБА_1 у особистому спілкуванні та участі у вихованні його рідного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 :
- необмежене особисте спілкування батька з сином телефоном та в режимі "он-лайн" з використанням програмного забезпечення Viber або іншого месенджера з урахуванням режиму дня дитини;
- шляхом побачень і спілкування батька з сином: у вихідні дні, а саме кожної першої та третьої п`ятниці, суботи і неділі, із 17 год. 00 хв. п`ятниці до 20 год. 00 хв. неділі із можливістю перебування сина за місцем проживання батька ОСОБА_1 без присутності матері ОСОБА_2 за бажанням сина, з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів;
- спільний відпочинок батька з сином в період святкування Днів народжень батька ОСОБА_1 ;
- спільний відпочинок з сином у День його народження та на Новий рік: парні роки дитина святкує разом з батьком ОСОБА_1 , непарні - разом з матір`ю ОСОБА_2 , при цьому сторони обговорюють завчасно години святкувань;
- протягом року, в період шкільних канікул син половину загальної кількості днів канікул перебуває та проживає разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання, а іншу половину кількості днів канікул - із матір ю ОСОБА_2 . В період літніх канікул 45 днів син проживає з батьком за місцем його проживання, без присутності матері з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів, а також виїзду за межі міста на відпочинок.
Відстрочити виконання рішення в частині зустрічей батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на території України до закінчення дії воєнного стану на території України.
Взадоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         Наталія ФЕТІСОВА