Справа № 175/19154/25
Провадження № 1-кп/175/2005/25
В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 серпня 2026 року      селище Слобожанське Дніпровського
району Дніпропетровської області

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
за участю 
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №42025042010000127 від 31.07.2025 року за обвинуваченням: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
Відповідно до ст. 33 Основного закону - Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ст. 64 Основного закону - Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України. Указом Президента України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено військовий стан на всій території України та встановлено обмеження конституційних прав і свобод людини і громадян, які передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.
Указом Президента України від 14.07.2025 № 478/2025 продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб.
Згідно з п. 2^6 Постанови Кабінету Міністрів України від 
27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 2-14 цих Правил.
Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до другого абзацу п. 2^14 постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що пропуск через державний кордон жінки (у тому числі тієї, яка є усиновлювачем, опікуном, піклувальником, однією з прийомних батьків або однією з батьків-вихователів) та/або чоловіка, який є одиноким батьком, одиноким усиновлювачем або опікуном, піклувальником, прийомним батьком чи батьком-вихователем (за умови, що він не перебуває у шлюбі та самостійно виховує та утримує дитину без участі матері), із числа зазначених у цьому пункті осіб, які мають або виховують дитину/дітей віком до 18 років, під час їх виїзду за межі України з метою відвідування таких дітей, які перебувають за межами України, або для супроводження таких дітей для виїзду за межі України здійснюється уповноваженими особами Держприкордонслужби за наявності відповідних підтвердних документів. 
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 у невстановленому досудовим розслідуванням часу та місці, з метою сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом надання засобів необхідних для цього, розробив схему сприяння незаконному переправленню осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років, яким заборонено перетинати державний кордон України, відповідно до ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із введенням 24.02.2022 на території України воєнного стану, шляхом виготовлення документів про народження дитини, начебто виданих органами державної влади тимчасово окупованої території. Після чого, ОСОБА_4 або інша особа залучена до протиправної діяльності ОСОБА_7 звертається до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення, отримує рішення про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. Після чого, звертається до відділів ДРАЦС з метою державної реєстрації вказаної дитини. Після того ОСОБА_4 підроблює довідку про смерть матері дитини, реєструє вказаний факт у відділі ДРАЦС, отримуючи свідоцтво про смерть тим самим особа набуває статусу батька одинака, що у свою чергу надає право особам чоловічої статі віком від 18 до 60 років, яким заборонено перетинати державний кордон України, безперешкодно перетинати державний кордон України.
Так, 30.07.2025 приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_8 у месенджері «WhatsApp» зателефонував ОСОБА_4 з номеру телефону НОМЕР_1 , який запропонував обговорити питання перетину державного кордону України на що ОСОБА_8 погодився на зустріч.
Наступного дня, 31.07.2025 приблизно о 12 год. 22 хв., більш точний час встановити органу досудового розслідування не вдалося, ОСОБА_8 зустрівся 
з ОСОБА_4 в кафе «SOVA», за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 44, який повідомив, що він має можливість організувати переправлення осіб мобілізаційного віку через державний кордон України за суму від 8 500 до 10 500 доларів США (в залежності від терміну виготовлення документів), шляхом звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення, отримання рішення про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, в подальшому звертаються до відділів ДРАЦС з метою державної реєстрації вказаної дитини. 
В подальшому, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, 17 серпня 2025 року приблизно о 14 год. 20 хв. Перебуваючи біля заправної станції «WOG» за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, 1-Г, діючи умисно, з корисливих мотивів, отримав від ОСОБА_8 частину грошових коштів у розмірі 5000 доларів США (станом на 17.08.2025 становить 207250 гривень) та документи для початку організації незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст.332 КК України, як сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом надання засобів, вчинене з корисливих мотивів. 
Докази на підтвердження встановлених судом обставин 
17 серпня 2026 року прокурор Лівобережної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 з участю захисника - адвоката ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння.
З врахування обставин, зазначених у даній угоді, сторони узгодили міру покарання для обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі сто двадцять вісім неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 425 984,00 ( чотириста двадцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні, без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна. 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, визнав повністю та підтвердив суду, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості укладена сторонами добровільно, за безпосередньої участі захисника, тому просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим.
В судовому засіданні прокурор просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.
Судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд, вивчивши угоду про визнання винуватості та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України кваліфіковано правильно, це кримінальне правопорушення згідно з положеннями ст. 12 КК України є тяжким злочином, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення та може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України. Будь-яких перешкод для укладення та затвердження угоди судом не встановлено, матеріали провадження, які надані суду, таких відомостей не містять.
Суд не досліджує докази у цьому провадженні, оскільки вирок ухвалюється в особливому порядку кримінального провадження, передбаченому положеннями Глави 35 КПК України.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, зобов`язання обвинуваченого зробити добровільний внесок у розмірі 634 800, 00 грн на потреби Сил безпеки і оборони України не пізніше 1 місяця з дня укладання угоди. 
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Мотиви призначення покарання
При визначені виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особистість винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до матеріалів, які характеризують особу, обвинувачений одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, даних про наявність у обвинуваченого інвалідності або статусу учасника бойових дій не суду не представлено, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
При призначені такого виду та розміру покарання, суд враховує пояснення обвинуваченого у суді, його вже сформовану, після притягнення до кримінальної відповідальності, думку про створення небезпечних наслідків для держави Україна. А також суд враховує поведінку ОСОБА_4 . Вказаний стан свідчить про переосмислення власних дій та розуміння невідворотності кримінального переслідування у випадку порушення Кримінального Закону.
Переконавшись у добровільності та усвідомленості позиції сторін угоди, відповідно до вимог ч. 4 ст. 474 КПК України, не встановивши передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України підстав для відмови у затвердженні угоди, наявність підстав для застосування судом ст. 69, 77 КК України, суд затверджує угоду про визнання винуватості.
Суд зауважує, що стаття 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.
Також суд враховує положення ч.2 ст. 69 КК України, відповідно до яких, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, суд, повною мірою врахувавши усі обставини в сукупності, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, зобов`язання обвинуваченого зробити добровільний внесок у розмірі 634 800, 00 грн на потреби Сил безпеки і оборони України не пізніше 1 місяця з дня укладання угоди.
Вищенаведені обставини та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 значно впливають на суспільну небезпечність вчиненого нею діяння та відповідно, суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
З урахуванням обставин вчинення злочину, відсутності тяжких наслідків злочину та потерпілого, критичного відношення винного до вчиненого, позиції сторони обвинувачення, який згідно з умовами угоди пропонує призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України та те, що згідно із ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, суд вважає можливим на підставі положень ст. 69 КК України та перейти до більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст. 332 КК України за цей злочин.
Аналіз фактичних обставин та відомостей про особистість обвинуваченого, свідчить, що покарання обвинуваченому можливо призначити відповідно до умов угоди у вигляді штрафу у розмірі сто двадцять вісім неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 425 984,00 (чотириста двадцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні, без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.
Крім того, суд враховує положення ст. 77 КК України, відповідно до яких у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України.
Додаткове покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, яке передбачене санкцією статті як обов`язкове, не призначається оскільки інкримінований злочин обвинуваченому вчинено не у зв`язку із обійманням певної посади чи зайняттям певною діяльністю. На правила призначення додаткових покарань вказав Верховний Суд у постанові від 16.04.2026 у справі 498/1056/24.
Таке покарання суд вважає, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , що буде в тому числі сприяти попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпра від 19.08.2025 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. 
Одночасно із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 було визначено як альтернативний запобіжний захід - заставу, яка була внесена заставодавцем у розмірі 1 059 800 (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот) гривень, та обвинуваченого було звільнено з-під варти 21.08.2025. 
З урахуванням положень ч.1, ч.3 ст.72 КК України, і хоча суд й зараховує обвинуваченому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення у строк покарання, а саме - з 17.08.2025 (дата фактичного затримання) по 21.08.2025 року включно, одночасно зазначає, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
До набрання вироком законної сили застосований обвинуваченому ОСОБА_4  запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.
Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_4 виконав покладенні на нього судом обов`язки, передбачені ст. 182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю після набрання цим вироком законної сили. 
Документально підтверджені витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо скасування арешту майна суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 174 КПК України. 

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України. 

керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 17.08.2026 року про визнання винуватості укладену між прокурором Лівобережної окружної прокуратури м Дніпра ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 . 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі сто двадцять вісім неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 425 984 ( чотириста двадцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) гривень, 00 коп., без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

Зарахувати  ОСОБА_4 , відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а саме з 17.08.2025 (дата фактичного затримання) до 21.08.2025 включно, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі. 

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу - виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили  ОСОБА_4  запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Заставу в розмірі в розмірі 1 059 800 (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот) гривень після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_9 . 

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду від 25.08.2026 (№ 202/7739/25 провадження № 1-кс/202/5996/2025) на речі та документи, які були вилучені в ході під час обшуку приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 17 год. 10 хв. по 18 год. 35 хв. 17.08.2025, а саме: копію паспорта гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; лист паперу із запереченням від гр. ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1 арк.; мобільний телефон марки iPhone S, сірого кольору з пошкодженим екраном, на час обшуку не вмикається; іim карти мобільних операторів у кількості 10 штук та 2 пластикових тримача до Sim карт, з позбавленням права розпорядження та користування - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду від 25.08.2026 (№ 202/7739/25 Провадження № 1-кс/202/5997/2025) на вилучені під час обшуку транспортного засобу Volkswagen Passat, д/н. НОМЕР_2 , який знаходився за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, смт. Слобожанське, буд. 1г, Дві фотокартки особи чоловічої статі; копію паспорту гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на 4 арк.; копію паспорту та ІПН гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на 3 арк.; грошові кошти (імітаційні засоби) купюрами номіналом 100 доларів США у кількості 50 штук, загальною кількістю 5000 доларів США, з позбавленням права розпорядження та користування - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду від 25.08.2026 (№ 202/7739/25 Провадження № 1-кс/202/5995/2025) на транспортний засіб марки Volkswagen Passat, д/н. НОМЕР_2 , сірого кольору, vin - НОМЕР_3 , шляхом заборони користування та внесення відповідних відомостей до реєстру, заборонивши будь - які дії із зміни, переходу, уступки права власності (здійснення будь - яких реєстраційних дій) - скасувати.

Речові докази: 
-мобільний телефон марки «iPhone 12 pro», в корпусі сірого кольору та ключі від транспортного засобу, в кількості 1 штука - повернути власнику, за належністю;
-Дві фотокартки особи чоловічої статі - знищити;
-Копія паспорту гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на 4 арк. - знищити;
-Копія паспорту та ІН гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на 3 арк. знищити;
-Грошові кошти (імітаційні засоби) купюрами номіналом 100 доларів США у кількості 50 штук, загальною кількістю 5000 доларів США - знищити;
-Транспортний засіб марки Volkswagen Passat, д/н. НОМЕР_2 , сірого кольору - повенути власнику, за належністю;
-Копію паспорта гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - знищити;
-Лист паперу із запереченням від гр. ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1 арк. - знищити;
-Мобільний телефон марки iPhone S, сірого кольору з пошкодженим екраном, на час обшуку не вмикається - повернути власнику, за належністю;
-Sim карти мобільних операторів у кількості 10 штук та 2 пластикових тримача до Sim карт - повернути власнику, за належністю;
-Мобільний телефон марки iPhone 12 ро, в корпусі сірого кольору - повернути власнику, за належністю;
-Мобільний телефон марки iPhone S, сірого кольору з пошкодженим екраном, на час обшуку не вмикається - повернути власнику, за належністю;
-Sim карти мобільних операторів у кількості 10 штук та 2 пластикових тримача до Sim карт - повернути власнику, за належністю;
-Грошові кошти (імітаційні засоби) купюрами номіналом 100 доларів США у кількості 50 штук, загальною кількістю 5000 доларів США - знищити;

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку складено 17 серпня 2026 року. У відповідності до положень ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя           ОСОБА_1