Справа 521/5793/26
Номер провадження 3/521/2322/26
ПОСТАНОВА

25 червня 2026 року        м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Передерка Д.П.,
при секретарі Періжок Г.О.,
представника Одеської митниці Держмитслужби Крікунової С.О.,
захисника-адвоката Фомічова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі справу №0136/500000/26 від 26.02.2026, що надійшла з Одеської митниці Держмитслужби відносно: 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого - ТОВ «МОТОРЗ ПАРТС Україна», на посаді - керівника, проживаючого АДРЕСА_1 , 

про порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, – 

В С Т А Н О В И В :

16.02.2024 декларантом ТОВ «ГРАН ПРАЙД» (код ЄДРПОУ 43799124) в особі гр.  ОСОБА_2 підготовлені та подані митному органу митні декларації (далі - МД) типу «ІМ40ДЕ», які прийняті та зареєстровані за номерами №№24UA500080002101U9, 24UA500080002102U8.
В якості підстави для переміщення товарів через митний кордон України та їх подальшого митного оформлення до Одеської митниці декларантом ТОВ «ГРАН ПРАЙД» гр. ОСОБА_2 були надані передбачені статтею 335 Митного кодексу України наступні документи:
- за МД № 24UA500080002101U9: контракт від 05.04.2023 № KES-27/23, специфікація № 36783/1, інвойс від 09.02.2024 №11/02/2024, CMR від 09.02.2024 №206801, Книжка МДП (TIR CARNET) від 09.02.2024 № UX85515266, та інші товаросупровідні документи; 
- за МД № 24UA500080002102U8: контракт від 05.04.2023 № KES-27/23, специфікація від 09.02.2024 № 36783/2, інвойс від 09.02.2024 № 12/02/2024, CMR від 09.02.2024 № 206801, Книжка МДП (TIR CARNET) від 09.02.2024 № UX85515266 та інші товаросупровідні документи. 
Відповідно до інформації, зазначеної у вищезазначених МД та товаросупровідних документах встановлено, що контрактоутримувачем та відправником є компанія «Kooperant Europejski Sp. z o.o.» (00-842, Polska, Warszawa, Lucka 15/203), одержувачем та особою, відповідальною за фінансове врегулювання є ТОВ «МОТОРЗ ПАРТС Україна» (03150, м. Київ, вул. Предславинська буд. № 34Б, офіс 101, код ЄДРПОУ 44306976).
В рамках наведеного зовнішньоекономічного контракту на умовах поставки «DPU UA Одеса» автомобільним транспортним засобом AB1217IT/ НОМЕР_1 з Туреччини до України надійшли наступні товари: 
-за МД № 24UA500080002101U9 надійшло 3 товари в асортименті «Полотна основов`язані з синтетичних волокон», «килими ворсові, з бавовни», «тюль з синтетичних волокон», загальною вагою брутто – 16 673,00 кг., загальною вагою нетто – 16 170,00 кг, фактурною вартістю 67 346,67 дол. США., митною вартістю – 2 555 698,36 грн, кількістю місць - 429.
-за МД № 24UA500080002102U8 надійшли 38 товарів в асортименті «Пряжа, спилок: шкіра із шкур великої рогато худоби, мереживо, Білизна постільна, вироби для меблювання, подушки, сумочки дамські, тасьма, шнури, килими та інші» загальною вагою брутто – 5 997,00 кг., загальною вагою нетто – 5 446,04 кг, фактурною вартістю 22 678,93 доларів США, митною вартістю – 927 329,88 грн, кількістю місць 266.
За МД №№24UA500080002101U9, 24UA500080002102U8 загальна фактурна вартість товару складає – 90 025,60 доларів США, загальна митна вартість - 3 483 028,24 грн, загальна вага брутто складає – 22 670,00 кг., загальна кількість місць 695.
Після здійснення митного оформлення за МД №№24UA500080002101U9, 24UA500080002102U8 вищевказані товари було випущено у вільний обіг.
Листом Департаменту міжнародної взаємодії Держмитслужби України від 29.01.2026 №26/26-04/7/162 (вх. Одеської митниці № 2196/4/7.10-5від 30.01.2026) до Одеської митниці спрямовано звернення митних органів Турецької Республіки від 09.01.2025 № 29980007/724.01.03/UA/117225141-117682890 (вх. Держмитслужби України від 20.01.2026 №1932/11/26) із наданням документів, зокрема які стосуються здійснення митного оформлення експорту вищезазначених товарів до України.
В ході опрацювання інформації, яка надана у вищевказаному листі митних органів Республіки Туреччини встановлено, що фактично товари, які прямували у вантажному автомобілі № AB1217IT/AB3080XK за TIR CARNET від 10.02.2024 № U85515266 надійшли до України за МД типу «ІМ40ДЕ» №№24UA500080002101U9, 24UA500080002102U8 та інвойсами від 09.02.2024 №11/02/2024 та №12/02/2024, оформлювались у митних органах Республіки Туреччини за експортними інвойсами від 10.02.2024 №SH22024000000024, №IZ22024000000009, №CNF2024000000141 та від 23.01.2024 № HKT2024000000006 та TIR CARNET від 10.02.2024 № U85515266 у режимі «експорт» до України. 
Відповідно даних, зазначених в копії вищезазначених експортних інвойсів, TIR CARNET № U85515266 та CMR від 10.02.2024 з території Туреччини в Україну було відправлено товар в асортименті загальною фактурною вартістю – 280 722,25 дол. США., загальною вагою брутто – 22 670, 00 кг, кількість місць – 695. Умови поставки FCA.
Отже, даними, які містяться в експортних інвойсах від 10.02.2024 №SH22024000000024, №IZ22024000000009, №CNF2024000000141, від 23.01.2024 № HKT2024000000006 та TIR CARNET від 10.02.2024 № U85515266 підтверджено достовірність даних наданих при митному оформленні товарів за МД від 16.02.2024 №№24UA500080002101U9, 24UA500080002102U8, а саме щодо країни відправлення, країни призначення, ваги брутто, кількості місць, транспортного засобу та перевізника.
Таким чином, співставлення даних митного оформлення, які містяться у документах, наданих митною Республікою Туреччини та документах, які подавались при ввезені товарів в Україну за МД від 16.02.2024 №№24UA500080002101U9, 24UA500080002102U8 дозволяє однозначно стверджувати, що документи стосуються однієї поставки товару, експортованого з Туреччини до України.
Однак, під час співставленням даних, які містяться в експортних інвойсах від 10.02.2024 №SH22024000000024, №IZ22024000000009, №CNF2024000000141 та від 23.01.2024 № HKT2024000000006 встановлено, невідповідність даних щодо відправника, умов поставки та вартості товару, які заявлені у МД від 16.02.2024 №№24UA500080002101U9, 24UA500080002102U8.
Відповідно до МД 16.02.2024 №№24UA500080002101U9, 24UA500080002102U8 та наданих до Одеської митниці документів загальна вартість товарів становить 90 025,60 доларів США (згідно курсу НБУ на день подання МД – 3 416 327,48 грн), умови поставки DPU, відправник – «Kooperant Europejski Sp. z o.o.», разом з тим, згідно інформації наданої митними органами Республіки Туреччини, встановлено, що відправниками товарів є турецькі компанії «Dgs Dis Tic. A.S.», «Confort Kadagan Yazilim Bilgi Teknolojileri Sanayi Ticaret Limited Sir», «Has Karakurt Tekstil», умови поставки – FCA, а загальна вартість за експортними інвойсами від 10.02.2024 № SH22024000000024, №IZ22024000000009, №CNF2024000000141 та від 23.01.2024 № HKT2024000000006 становить 280 722,25 доларів США (згідно курсу НБУ на день подання МД 10 652 960,23 грн).
Таким чином, переміщення товарів через митний кордон України на адресу ТОВ «МОТОРЗ ПАРТС Україна» (код ЄДРПОУ 44306976) здійснено шляхом надання до митниці в якості підстави для переміщення товарів, документів, які містять неправдиві дані щодо відправників, умов поставки та вартості товару. 
Покупцем та одержувачем вказаних товарів є ТОВ «МОТОРЗ ПАРТС Україна» (код ЄДРПОУ 44306976), в особі громадянина України ОСОБА_1 , який як керівник підприємства: організує, визначає, формулює, планує, здійснює і координує діяльність підприємства та в розумінні п. 43 ст. 4 МК України є посадовою особою цього підприємства. 
Перебуваючи на посаді керівника ТОВ «МОТОРЗ ПАРТС Україна» (код ЄДРПОУ 44306976), громадянин України ОСОБА_1 , відповідає за фінансово-господарську діяльність підприємства і зобов`язаний забезпечити надання до митного контролю і оформлення документи з достовірною та правдивою інформацією.
Відповідно до відомостей модуля «Провадження в справах про ПМП» АСМО «Інспектор» та інформації, наявної в реєстрі порушників митних правил ЄАІС, гр. України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) протягом 2025-2026 років не притягувався до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 482, 483 Митного кодексу України.
Таким чином, керівником ТОВ «МОТОРЗ ПАРТС Україна» (код ЄДРПОУ 44306976) гр. України ОСОБА_1 вчинено дії, спрямовані на переміщення товару за МД від 16.02.2024 №№24UA500080002101U9, 24UA500080002102U8, вагою брутто 22670, 00 кг, вартістю 10 652 960,23 грн, через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом поданням митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо відправника, умов поставки та вартості товарів.
На підставі вищевикладеного, Одеською митницею відносно  ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил митних №0136/50000/2026 від 26.02.2026 за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.
Відповідно до положень ст. 526 Митного кодексу України, справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.
Також, згідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за відсутністю цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
ОСОБА_1 будучи повідомленим про час та місце судового засідання, згідно із діючою процедурою, до суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань про відкладення розгляду провадження до суду не надав.
Відповідно до практики Європейського суду, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За вказаних обставин, враховуючи строки розгляду справи та відповідно до ч. 4 ст. 526 Митного кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу про порушення митних правил у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Представник Одеської митниці Держмитслужби у суді заявила, що вина  ОСОБА_1 доведена повністю матеріалами справи, тому просила визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накласти на нього стягнення, передбачене санкцією цієї статті.
Захисник особи, стосовно якої складено протокол про порушення митних правил – адвокат Фомічов І.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення подання митного органу, вважав, що провадження по справі необхідно закрити у зв`язку із невстановленням у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, надавши у суді відповідні доводи.
Дослідивши матеріали справи про порушення митних правил та вислухавши думку учасників провадження, суд приходить до наступного висновку.
Як убачається з положень ч.1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений Митним кодексом України та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 4 МК України, декларант - це особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування. Положення ст. 416 МК України визначають, що митний брокер - це підприємство, що надає послуги з декларування товарів, і несе самостійну відповідальність за достовірність відомостей, поданих ним до митного органу.
Як убачається з протоколу про порушення митних правил та матеріалів справи, митні декларації типу «ІМ40ДЕ», які були прийняті та зареєстровані за номерами №№24UA500080002101U9, 24UA500080002102U8, підготовлені та подані митному органу митним брокером ОСОБА_2 .
Диспозиція ч. 1 ст. 483 МК України передбачає відповідальність за переміщення товарів «з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів» документів, що містять неправдиві відомості. Проаналізувавши докази, які містяться у матеріалах провадження, слід прийти до висновку, що ці докази не підтверджують факт надання ОСОБА_1 митному органу документів, які стали підставою для митного оформлення товарів. 
Крім того, під час розгляду справи, митним органом не надано до суду доказів того, що ОСОБА_1 , як керівник ТОВ «МОТОРЗ ПАРТС Україна» - компанїї-одержувача товару, мав реальну можливість перевірити автентичність експортних документів країни-відправника, він не є стороною правочинів між польським продавцем (Kooperant Europejski Sp. z o.o.) і турецькими виробниками, та не може нести відповідальність за зміст документів, які перебувають у обігу між іноземними юридичними особами поза його контролем.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 483 МК України, правопорушенням є «переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю». Наявність такої кваліфікуючої ознаки вказаного адміністративного правопорушеня як «приховування», прямо передбачає наявність в діях особи прямого умислу, тобто особа повинна усвідомлювати протиправний характер своїх дій та бажати настання таких наслідків.
Згідно із ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається скоєним умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Зазначена правова позиція щодо обов`язкового прямого умислу за ч. 1 ст. 483 МК закріплена в усталеній практиці Одеського апеляційного суду, зокрема у постанові від 10.04.2023 у справі № 521/11236/22, в якій суд зазначив: «Правопорушення, передбачене ч. 1 cm. 483 МК України, може бути вчинене лише умисно, коли особа знає, що документи, які вона надає митному органу, як підставу для переміщення товару, є підробленими, чи одержані незаконним шляхом або містять неправдиві дані, але бажає таким чином незаконно перемістити товар. Сама по собі експортна митна декларація митного органу Республіки Туреччини без підтвердження її даних іншими належними та допустимими доказами не спроможна беззаперечно вказувати на вчинення особою умисних дій, спрямованих на переміщення товару через митний кордон з приховуванням від митного контролю».
Крім того, долучені до справи документи, які отримані митним органом України на запит від митних органів Туреччини, не мають офіційного перекладу з турецької на українську мову, а також не засвідчені належним чином, що позбавляє вважати їх офіційними, а тому на думку суду вони не можуть бути використані як належні докази в даній справі.
Згідно зі ст. 351 МК України, після одержання інформації від іноземних митних органів, що породжує сумніви у достовірності відомостей, заявлених декларантом, митний орган зобов`язаний провести документальну невиїзну перевірку, за результатами якої складається акт. Разом із тим, будь-якого підтвердження проведення такої документальної перевірки після отримання відомостей, які містяться у листі митного органу Турецької Республіки, Одеської митницею до суду не надано. Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Таким чином, під час розгляду цього протоколу про порушення митних правил, суд вважає, що митним органом не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.
Одночасно із цим, судом встановлені інші обставини, наявність яких є підставою для закриття адміністративного провадження.
Так, відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.
За вимогами ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до МК України, а в частині, що не регулюється ним, – відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Строки накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил врегульовані спеціальною нормою – ст. 467 МК України, згідно ч. 1 якої, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 МК України розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.
Разом із цим, положення Митного кодексу України, не визначають строків, протягом якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності і на неї може бути накладено адміністративне стягнення після його вчинення, тобто не визначають строків давності, протягом якого особа може бути притягнута до відповідальності.
На переконання суду, яке ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, зокрема справи «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» рішення від 20 вересня 2011 року, п. 570 та «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», рішення від 22 жовтня 1996 року п. 51, строки давності, які характерні для національних правових систем, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, які могли бути неповними за спливом часу.
Пункт 2 статті 6 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».
Суд в своїх прецедентних рішеннях зазначив, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції - презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12 липня 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10 лютого 1995 року, п. 35).
Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія в контексті самого кримінального провадження, накладає вимоги щодо тягаря доведення, правових презумпції факту і права.
Проаналізувавши норми національного закону та, враховуючи конвенційні положення стосовно строків давності, суд, використовуючи право, надане судам загальної юрисдикції тлумачити зазначені норми для цілей подолання суперечної правозастосовної практики, яка послабляє гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу, дійшов в цій справі до наступного висновку.
Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, у даному випадку – притягнення до адміністративної відповідальності за закінченням строку давності, який передбачений національним законом – частиною 2 статті 38 КУпАП.
Зазначені конвенційні положення імплементовані в національну практику багатьма судовими рішеннями, зокрема постановою Одеського апеляційного суду від 08.04.2025 (справа №521/1188/24, провадження №33/813/508/25, справа №521/1195/24, провадження  ?33/813/507/25), в якій суд підкреслив, що системний аналіз положень КУпАП та МК України, у поєднанні з вказаним законодавством, дають підстави вважати, строк накладання адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил не може перевищувати двох років з дня його вчинення, оскільки в протилежному випадку можна припустити ситуацію, коли митний орган, мотивуючи наявність підстав для ініціювання питання про притягнення певної особи до відповідальності за порушення митних правил, можуть через багато років починати порушувати питання про проведення перевірок дотримання вимог митного законодавства певними фізичними або юридичними особами, роками чекати від компетентних органів відповіді на свої запити, а потім складати протокол про порушення митних правил та наполягати на тому, що строк накладення стягнення слід рахувати з моменту виявлення правопорушення, що вочевидь суперечить духу закону та не відповідає практиці ЄСПЛ стосовно питання строків давності. 
З огляду на зазначене, із метою дотримання конституційних принципів законності, гуманізму, індивідуалізації адміністративної відповідальності, із метою визначеності строків притягнення до адміністративної відповідальності, суд приходить до переконання, що вирішення цього питання повинно бути врегульовано шляхом застосування положень, передбачених ст. 38 КУпАП.
Аналізуючи зміст зазначеної норми закону, суд приходить до обґрунтованого висновку, що максимальний строк, протягом якого на особу може бути накладено адміністративне стягнення, не може перевищувати 2 років з дня вчинення цією особою адміністративного правопорушення.
Матеріали судової справи не містять відомостей стосовно того, які дії в межах компетенції вживалися митним органом за період з 16.02.2024 року по день надіслання запиту до компетентних органів Республіки Туреччини, із метою встановлення обставин справи.
Так, відповідь митних органів Турецької Республіки стосовно надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при ввезенні на митну територію України товарів із наданням експортної документації (митні декларації), які були підставою для відправлення зазначених товарів з Туреччини до України, надійшла в розпорядження митних органів 20.01.2026 та була зареєстрована за вхідним №1932/11/26 у системі електронного документообігу Держмитслужби України, що підтверджується штампом Держмитслужби України.
Таким чином, днем виявлення порушення митних правил в даному випадку є 20.01.2026, тобто день отримання Держмитслужбою України відповіді від митних органів Турецької Республіки.
Згідно протоколу про порушення митних правил, дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання до митниці, як підстави для переміщення товарів, документів, які містять неправдиві відомості щодо одержувача та вартості товару, були вчинені 16.02.2024. Тобто дії, які митний орган розцінює як протиправні, були виявлені митним органом за спливом більше двох років після їх вчинення, протокол про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 було складено митним органом 26.02.2026, тобто після двох років з моменту дати порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, що свідчить про закінчення строку накладення адміністративного стягнення в даній справі вже на день складання протоколу митним органом.
У судовому засіданні представник митниці не надав суду раціонального пояснення стосовно того, що заважало митному органу розпочати перевірку обставин декларування вантажу за митними деклараціями №№24UA500080002101U9, 24UA500080002102U8. у період з 16.02.2024 по день надсилання запиту до компетентних органів Республіки Туреччини.
Суд враховує практику ЄСПЛ (п.137 рішення від 09.01.2013 року по справі «Волков проти України» (заява №21722/11) відповідно до якого строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbingsand Others v. The United Kingdom), п.51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Пункт 7 частини 1 статті 247 КУпАП визначає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративних стягнень.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Керуючись ст.ст. 458, 460, 467, 487, 527-529 МК України, ст.ст. 2, 7, 9, 38, 247, 283, 284 КУпАП, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП – у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Постанова суду у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справ протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Дмитро Передерко