Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2026 р. № 520/7507/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних резервістів відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відомостей про розшук та порушення правил військового обліку, а саме про: порушення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) правил військового обліку; звернення до Національної поліції України щодо розшуку ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ); причину звернення до Национальної поліції України "не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК";
- зобов`язати відповідача привести у відповідність данні у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) шляхом виключення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про розшук та порушення правил військового обліку, а саме про: порушення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) правил військового обліку; звернення до Національної поліції України щодо розшуку ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ); причину звернення до Національної поліції України - "не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК".
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Постановою військово-лікарської комісії від 02.12.2019 позивача було визнано непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час.
Позивач зазначає, що з 09.02.2022 постійно перебуває за межами України, проживає в Австрійській Республіці, м. Лінц, де навчається в університеті. Також позивач зазначив, що у встановлений законом строк оновив свої персональні дані через застосунок «Резерв+», зокрема номер телефону, адресу електронної пошти та адресу фактичного проживання за кордоном. 
З наданого до матеріалів справи військово-облікового документа вбачається, що дані позивача уточнено 13.07.2024.
Позивач стверджує, що жодних повісток, викликів, направлень на проходження військово-лікарської комісії, повідомлень про необхідність з`явитися до відповідача, а також процесуальних документів у справі про адміністративне правопорушення він не отримував.
Як зазначає позивач, 29.08.2025 у застосунку «Резерв+» відносно нього з`явилося повідомлення про виявлення порушення, а саме про те, що у Реєстрі «Оберіг» зафіксовано порушення військового обліку або законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також зазначено, що позивача розшукує ТЦК та СП для складання протоколу про порушення правил військового обліку.
З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2026 позивачем сформовано витяг з військово-облікового документу, у якому містяться відомості про позивача як військовозобов`язаного, в якому, зокрема, зазначено ТЦК та СП — ІНФОРМАЦІЯ_4 , номер запису в Реєстрі «Оберіг» 140120221455779700016, а також відображено запис «Порушення правил військового обліку». Крім того, у вказаному документі зазначено: «Причина звернення до Нацполіції — Не пройшли (відмовились від проходження) ВЛК», дата звернення — 28.08.2025.
Позивач вважає, що відповідачем без належної правової підстави внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ним правил військового обліку, звернення до Національної поліції України щодо його розшуку та причину такого звернення — «не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК».
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не складав щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не розглядав справу про адміністративне правопорушення, не приймав постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності та не повідомляв його про будь-які процесуальні дії. На думку позивача, відсутність постанови або іншого належного процесуального документа виключає можливість внесення до Реєстру відомостей про порушення правил військового обліку як про встановлений юридичний факт.
Також позивач посилається на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2026 у справі №953/9725/25, яким відмовлено у задоволенні його позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення з тих підстав, що постанова щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 не приймалась.
На думку позивача, вказане судове рішення підтверджує, що у відповідача була відсутня належна правова підстава для формування щодо нього запису про порушення правил військового обліку та внесення відповідних відомостей до Реєстру.
Відповідач проти задоволення позову заперечив. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що діяв у межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.
Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач послався на положення законодавства, якими врегульовано порядок проходження військово-лікарської комісії, ведення військового обліку та обов`язки військовозобов`язаних. Відповідач зазначив, що позивач, як особа, раніше визнана обмежено придатною до військової служби, був зобов`язаний у строк до 05.06.2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Відповідач вказав, що позивач повторний медичний огляд у визначений законом строк не пройшов, до ІНФОРМАЦІЯ_6 не з`явився, у зв`язку з чим відповідачем було направлено звернення до Національної поліції України щодо розшуку позивача як особи, яка порушила правила військового обліку. Також відповідач зазначив, що відповідні відомості відображаються у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У поданих до суду додаткових поясненнях відповідач зазначив, що для винесення та вручення постанови у справі про адміністративне правопорушення позивачу необхідно особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Крім того, відповідач послався на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2026 у справі №953/9725/25, зазначаючи, що цим рішенням позивачу вже було відмовлено у задоволенні позову, а рішення набрало законної сили.
Позивач подав відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів відповідача та зазначив, що предметом цього спору є не обов`язок пройти військово-лікарську комісію, а правомірність внесення відповідачем до Реєстру обтяжливих відомостей про порушення правил військового обліку, розшук та причину звернення до Національної поліції України.
Позивач наголосив, що відповідач не надав суду постанови про адміністративне правопорушення, протоколу, матеріалів адміністративної справи, доказів належного повідомлення позивача, доказів вручення повістки або направлення на ВЛК, а також документів, які б підтверджували законну підставу для внесення саме спірного запису до Реєстру.
Таким чином, спірним у цій справі є питання правомірності дій відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення позивачем правил військового обліку, звернення до Національної поліції України щодо його розшуку та зазначення причини такого звернення. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.
Статтею 1 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 3543-ХІІ, мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-XII, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися, зокрема, військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560).
Згідно з пунктом 21 Порядку № 560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Пунктом 28 Порядку № 560 передбачено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Відповідно до пункту 34 Порядку № 560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.
У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.
У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання, повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання.
За правилами пункту 41 Порядку № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16.03.2017 №1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон №1951-VIII), єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) це інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).
За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Отже, із аналізу наведених приписів законодавства слідує, що відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію бази даних, які до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У свою чергу, пункт 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII передбачає, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
Відповідно до статті 235 КУпАП України, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Приписами частини першої статті 27 Закону № 3543-ХІІ визначено, що у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених частинами першою, третьою статті 22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Суд вважає за необхідне зазначити, що поняття «розшук», яким оперують інформаційні системи не визначене положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно із частиною першою статті 27 указаного Закону, у разі невиконання громадянином обов`язків, передбачених статтею 22 цього Закону, та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право звернутися до органів Національної поліції щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення особи до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
При цьому, суд звертає увагу, що хоча частина п`ята статті 24 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає можливість доставлення поліцією осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 та 210-1 КУпАП, така норма регулює лише порядок дій поліції після отримання законного звернення, а не підстави для звернення територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Підстави ж звернення ТЦК та СП до органів поліції прямо та вичерпно визначені частиною першою статті 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якої таке звернення можливе лише у разі невиконання громадянином обов`язків, передбачених статтею 22 цього Закону, та вчинення правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП.
Тобто, для виникнення повноваження ТЦК звернутися до поліції повинні одночасно існувати дві умови, і жодна інша підстава законом не передбачена.
Водночас склад адміністративного правопорушення, передбачений статтею 210-1 КУпАП, передбачає невиконання громадянином вимоги щодо явки для призову, проходження військової служби, або проходження військово-лікарської комісії тощо. 
Суд також враховує, що пункт 56 та абзац 17 пункту 79 Порядку №1487 дійсно передбачають можливість формування територіальним центром комплектування та соціальної підтримки електронного звернення до органів поліції у разі виявлення осіб, які ухиляються від виконання військового обов`язку або порушили правила військового обліку та процедуру відкликання відповідного звернення.
Однак зазначені норми Порядку є підзаконними, регулюють лише технічну процедуру формування та передачі звернення та не можуть розширювати або змінювати зміст статті 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, визначених законом.
Отже, оскільки Закон, як акт вищої юридичної сили, прямо встановлює, що звернення до поліції може мати місце лише у разі наявності ознак правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, застосування пункту 56 можливе лише в межах такої законної підстави.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що порушення правил військового обліку, передбачене статтею 210 КУпАП, саме по собі не може бути підставою для звернення ТЦК та СП до органів поліції щодо адміністративного затримання та доставлення особи, оскільки таке звернення в цьому випадку виходило б за межі компетенції, визначеної частиною першою статті 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Законом України від 11.04.2024 № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року, встановлено обов`язок призовників, військовозобов`язаних та резервістів уточнити свої персональні та військово-облікові дані протягом 60 днів з дня набрання чинності зазначеним Законом, тобто до 16 липня 2024 року включно.
Вказаний обов`язок міг бути виконаний шляхом:
звернення до центру надання адміністративних послуг,
або через електронний кабінет призовника / військовозобов`язаного,
або шляхом особистого звернення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Невиконання такого обов`язку може утворювати склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП.
Разом з тим, притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 210 КУпАП (порушення правил військового обліку) здійснюється шляхом складання протоколу та розгляду справи, і не передбачає можливості примусового затримання та доставлення правопорушника до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки такі заходи прямо визначені лише для випадків правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, та лише за умови дотримання вимог статті 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», про що суд зазначив раніше.
Водночас згідно примітки до статті 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Судом встановлено, що позивачем 13.07.2024 було уточнено облікові дані, що підтверджується витягом з військово-облікового документа, сформованого 31.03.2026, в якому зазначено: «Дані уточнено вчасно», дата уточнення даних — 13.07.2024.
Водночас відповідачем до матеріалів справи не надано доказів того, що позивачу після уточнення ним облікових даних було вручено або надіслано повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_6 у спосіб, визначений Порядком №560.
Зокрема, матеріали справи не містять особистого підпису позивача про отримання повістки, відеозапису вручення повістки або ознайомлення з її змістом, акта відмови від отримання повістки, рекомендованого поштового відправлення з описом вкладення та повідомленням про вручення, а також доказів проставлення поштовим оператором відмітки про відмову позивача від отримання поштового відправлення чи про його відсутність за адресою місця проживання, повідомленою під час уточнення облікових даних.
Отже, відповідачем не доведено факту належного оповіщення позивача про необхідність прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Разом з тим, суд зазначає, що наявність загального законодавчого обов`язку пройти повторний медичний огляд не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку діяти у встановленому законом порядку під час фіксації порушення, звернення до органів Національної поліції України та внесення до Реєстру відповідних відомостей.
Суд зазначає, що за змістом пункту 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII до Реєстру можуть вноситися відомості про притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтями 210, 210-1 КУпАП із зазначенням дати, номера, короткого змісту протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення.
Отже, закон пов`язує внесення до Реєстру відомостей про адміністративне правопорушення не з припущенням органу військового управління про наявність порушення, а з існуванням відповідного процесуального документа — протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення.
Відповідачем не надано суду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, матеріалів справи про адміністративне правопорушення, доказів розгляду такої справи, а також доказів повідомлення позивача про час і місце її розгляду.
Натомість, з рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2026 у справі №953/9725/25, яке набрало законної сили, вбачається, що постанова у відношенні позивача ІНФОРМАЦІЯ_5 не приймалась. 
Саме з цієї підстави судом відмолено у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки предмет оскарження фактично був відсутній.
Суд критично оцінює посилання відповідача на зазначене рішення як на доказ правомірності своїх дій у цій справі. 
Так, рішенням від 16.03.2026 у справі №953/9725/25 не встановлено правомірності внесення до Реєстру відомостей про розшук та порушення правил військового обліку. Водночас, вказаним рішенням встановлено відсутність постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Суд також зазначає, що посилання відповідача на звернення №Е3452513 від 28.08.2025 не доводить правомірності внесення до Реєстру відомостей про розшук та порушення правил військового обліку позивачем, оскільки відповідач не надав суду належних і допустимих доказів існування передумов для такого звернення, передбачених статтею 27 Закону №3543-XII.
Зокрема, відповідач не довів належного виклику позивача, невиконання ним обов`язку за отриманою повісткою, складання протоколу про адміністративне правопорушення, розгляду справи про адміністративне правопорушення або прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що для винесення та вручення постанови позивачу необхідно особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки такий довід не спростовує факту, що на момент внесення спірних відомостей до Реєстру відповідного процесуального рішення щодо позивача не існувало.
Суд зазначає, що витяг з Реєстру «Оберіг», наданий відповідачем, не є належним доказом правомірності внесення спірних відомостей, оскільки у цій справі саме законність відповідних відомостей у Реєстрі є предметом спору.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У межах цієї справи відповідач не довів правомірності дій щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про розшук позивача та порушення ним правил військового обліку.
З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Реєстру відносно ОСОБА_1 відомостей про розшук та порушення правил військового обліку є протиправними, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача виключити з Реєстру такі відомості.
Водночас суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у частині окремого визнання протиправними дій відповідача щодо зазначення причини звернення до Національної поліції України — «не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК» та окремого зобов`язання виключити саме ці відомості.
Суд зазначає, що у межах цієї справи не вирішується питання про наявність чи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з непроходженням військово-лікарської комісії, а також не надається оцінка виконанню позивачем обов`язку щодо проходження повторного медичного огляду.
Предметом судового розгляду у цій справі є виключно правомірність дій відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про розшук позивача та порушення ним правил військового обліку, а також наявність у відповідача належної правової підстави для таких реєстраційних дій.
У цій справі відповідач не надав суду доказів належного оформлення юридичного факту, який став підставою для внесення спірних відомостей, зокрема протоколу, постанови або іншого індивідуального акта, який би підтверджував встановлення щодо позивача наявність порушення правил військового обліку у передбаченому законом порядку.
Водночас суд зазначає, що зазначення у Реєстрі причини звернення до Національної поліції України є похідним від спірних відомостей про розшук позивача та порушення ним правил військового обліку.
У даній справі суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо внесення до Реєстру відомостей про розшук та порушення правил військового обліку позивачем, у зв?язку з чим поклав на відповідача обов?язок виключити такі відомості, з огляду на що окреме вирішення вимоги щодо формулювання причини звернення до Національної поліції України не є необхідним для ефективного захисту прав позивача.
Щодо інших посилань сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. 
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами ст.139 КАС України.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відомостей про розшук та порушення правил військового обліку.
Зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_7 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про розшук та порушення правил військового обліку відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1 064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок). 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 21 липня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях