РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2026 року | Справа № 495/3782/26
| Номер провадження 2-а/495/67/2026

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишко В.В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви.
У травні 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, у якому просить суд: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі, серії ЕНА № 7119882 від 01.05.2026 року, винесену інспектором Управляння патрульної служби поліції в Одеській області Албул Олексієм Івановичем, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 122 КУпАП.
Зокрема, за доводами адміністративного позову позивач вказав, що 01 травня 2026 року поліцейським Управління патрульної поліції в Одеській області капітаном поліції Албул Олексієм Івановичем відносно ОСОБА_1 , складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 7119882. За фабулою даної постанови: ОСОБА_1 01.05.2026 року о 14 год. 20 хвил. у м. Одеса, вул. Новошіпний ряд, 1 здійснив зупинку та стоянку на місці позначеному відповідним дорожнім знаком 5.42.1 з табличкою 7.17, де дозволено зупинку та стоянку водіям з інвалідністю, при цьому на т/з не було позначено знаком «інвалід», чим порушив п. 33.1, чим порушив п. 8.4 ПДР: порушення вимог інформаційно вказівних знаків. Та внаслідок вказаної фабули ОСОБА_1 було визнано винуватим за ч. 6 ст. 122 КУпАП. 
Позивач вказує, що він за умовою знаходження при собі свідоцтва про транспортний засіб, який належить його дружині – ОСОБА_2 , 01 травня 2026 року приїхав на автомобілі Dodge Dart в м. Одеса, де зупинився та здійснив стоянку поряд із ТРЦ «Острів», на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою до нього 7.17 «Інвалід». Позивач був впевнений, що має законне право користуватись вказаною ділянкою, оскільки є інвалідом та авто, коли саме він за кермом, ставе наліпку із зображенням людини у візку. Позивач направився до ТРЦ «Острів», в якому провів близько однієї години, та вийшовши до місця паркування – не знайшов власний автомобіль, він зателефонував на номер «102» та залишив повідомлення про угон автомобілю. Згодом позивачу зателефонували з поліції та повідомили, що його автомобіль було за допомогою евакуатора скеровано до штрафного майданчика, а йому потрібно прибути до Управління патрульної служби для складання постанови. Прибувши до УПС Одеської області на вул. Ак. Корольова, 5, Позивач одразу пред`явив інспектору поліції посвідчення інваліда 2 групи (а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та посвідчення водія), проте інспектор не надав цьому значення, не відобразив навіть даний факт у постанові, сказав, що Позивач все одне порушив ПДД, через відсутність наліпок. Позивач виклав власні пояснення на окремому аркуші, зазначивши, що нічого не порушував, є інвалідом та наліпки або хтось зняв, оскільки були наклейні з зовнішньої сторони, а також, що у інваліда не наступає відповідальність за ч. 6 ст.122 КУпАП за відсутність наліпок. Тези та аргументи Позивача були проігноровані та в решті, поліцейський ухвалив постанову, яку було роздруковано на терміналі. Оскільки автомобіль перебував на штрафному майданчику, та власник майданчику не хотів віддавати авто до сплати штрафу, та його послуг евакуатора: 3 000,00 грн. (доставка) та 270 грн. зберігання, Позивач сплатив вказані суми та забрав автомобіль. При цьому сплата штрафу не є визнанням вини, що прямо Позивач написав на окремому аркуші, та не позбавляє його права оскаржити незаконну постанову. Отже, Позивач адміністративного правопорушення не вчиняв, оскільки є інвалідом 2 групи, при цьому пред`явив інспектору пенсійне посвідчення, на що інспектор зауважив, що у нього на автомобілі відсутня наклейка «Інвалід за кермом».
Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Після надходження та реєстрації зазначеної позовної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст. 18 КАС України. 
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.05.2026 року у справі №495/3782/26 адміністративний позов ОСОБА_1 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
26.05.2026 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №15786/26), у якому відповідач просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Відзив судом долучено до матеріалів адміністративної справи. Зокрема, за доводами відзиву на позов, відповідач наголосив, що з матеріалів справи вбачається, що поліцейським 2-го взводу 1-ої роти 2-го батальйону полку УПП в Одеській області ДІП капітаном поліції Сидоренко О.В., разом з напарником, 01.05.2026 приблизно о 14 год. 20 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Новощепний ряд, буд. 1, було виявлено транспортний засіб марки «DODGE DART», номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований на місці для стоянки осіб з інвалідністю. Дане місце було позначено відповідним дорожнім знаком 5.42.1 ПДР з додатковою табличкою 7.17 ПДР. При цьому, представник відповідача звертає увагу суду, що вказаний автомобіль не мав жодних розпізнавальних знаків, які б свідчили про керування, або перевозку людей з інвалідністю, зокрема: не мав спеціального знаку (передбачений п. 30.3.ґ) ПДР), розміщеного спереду і ззаду авто; не мав такого знаку у будь-якому іншому місці; не мав оригіналу або копії посвідчення особи з інвалідністю (УБД) під лобовим склом або у будь-якому іншому місці; не мав будь-якого позначення (записки) про те, що водій є особою з інвалідністю або використовується для перевозки пасажирів з інвалідністю. Патрульні поліцейські позбавлені можливості перевірити факт наявності інвалідності у водія транспортного засобу або пасажирів, яких перевозять, у будь-який спосіб на місці виявлення правопорушення, окрім як за наявними документами у особи або наявністю розпізнавального знаку, передбаченому п. 30.3.ґ) ПДР, розташованому спереду і ззаду авто. У зв`язку із наявністю обґрунтованої підозри вважати, що водій транспортного засобу марки «DODGE DART», номерний знак НОМЕР_1 , протиправно залишив автомобіль на парко місці призначеному для осіб з інвалідністю, патрульними поліцейськими було прийнято рішення евакуювати даний транспортний засіб. При цьому, відсутність розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» на авто марки «DODGE DART», номерний знак НОМЕР_1 , підтверджується відеозаписами з місця евакуації транспортного засобу, а також фотознімками з місця події. Наведені обставини на переконання відповідача є належним чином підтвердженими письмовими доказами, а тому, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.
26.08.2026 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від позивача у даній справі надійшли додаткові письмові пояснення (вх. № 26471/26), у яких позивач просить суд при вирішенні справи врахувати, що ОСОБА_1 на момент події 01.05.2026 року був та залишається особою з інвалідністю II групи, що підтверджено офіційним документом. Відхилити доводи відповідача про те, що сама лише відсутність на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» утворює склад адміністративного правопорушення за ч. 6 ст. 122 КУпАП. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю. Скасувати постанову серії ЕНА №7119882 від 01 травня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП. Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зокрема, за доводами додаткових поясненнях, позивач наголосив, що незважаючи на надання відповідачем абсолютно непотрібних відео- та фото доказів автомобілю, на якому відсутні наліпки «особа з інвалідністю», дана обставина взагалі не має ніякого відношення до суті спору, оскільки інваліда не можна притягнути до відповідальності за відсутність відповідних наліпок, навпаки, до відповідальності може бути притягнути особа, яка не будучи інвалідом, використовує наліпки. Позивач є особою з інвалідністю II групи — цей факт підтверджений офіційним документом і відповідачем не спростований. На момент події 01.05.2026 року Позивач мав встановлену II групу інвалідності внаслідок загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням Пенсійного фонду України. Строк дії посвідчення та встановленої інвалідності — до 31.10.2027 року. Вказане посвідчення було долучене ним до адміністративного позову. Більше того, під час розгляду справи поліцейським (складанням протоколу) після евакуації автомобіля Позивач безпосередньо пред`явив документ, що підтверджує його інвалідність, та повідомив, що саме він керував транспортним засобом і саме він припаркував його на місці, відведеному для водіїв з інвалідністю. Отже, станом на момент винесення постанови у поліцейського вже не існувало навіть фактичної невизначеності щодо того, хто саме припаркував автомобіль та чи має ця особа інвалідність
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Установлено, що згідно з твердженнями позивача, які не оспорюються стороною відповідача, 01 травня 2026 року поліцейським Управління патрульної поліції в Одеській області капітаном поліції Албул Олексієм Івановичем відносно ОСОБА_1 , складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 7119882. 
За фабулою даної постанови: ОСОБА_1 01.05.2026 року о 14 год. 20 хвил. у м. Одеса, вул. Новошіпний ряд, 1 здійснив зупинку та стоянку на місці позначеному відповідним дорожнім знаком 5.42.1 з табличкою 7.17, де дозволено зупинку та стоянку водіям з інвалідністю, при цьому на т/з не було позначено знаком «інвалід», чим порушив п. 33.1, чим порушив п. 8.4 ПДР: порушення вимог інформаційно вказівних знаків. Та внаслідок вказаної фабули ОСОБА_1 було визнано винуватим за ч. 6 ст. 122 КУпАП. 
Позивач вказує, що він за умовою знаходження при собі свідоцтва про транспортний засіб, який належить його дружині – ОСОБА_2 , 01 травня 2026 року приїхав на автомобілі Dodge Dart в м. Одеса, де зупинився та здійснив стоянку поряд із ТРЦ «Острів», на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою до нього 7.17 «Інвалід». Позивач був впевнений, що має законне право користуватись вказаною ділянкою, оскільки є інвалідом та авто, коли саме він за кермом, ставе наліпку із зображенням людини у візку. 
Позивач направився до ТРЦ «Острів», в якому провів близько однієї години, то вийшовши до місця паркування – не знайшов власний автомобіль, він зателефонував на номер «102» та залишив повідомлення про угон автомобілю. Згодом позивачу зателефонували з поліції та повідомили, що його автомобіль було за допомогою евакуатора скеровано до штрафного майданчика, а йому потрібно прибути до Управління патрульної служби для складання постанови. 
Позивач зазначає, що прибувши до УПС Одеської області на вул. Ак. Корольова, 5, він одразу пред`явив інспектору поліції посвідчення інваліда 2 групи (а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та посвідчення водія), проте інспектор не надав цьому значення, не відобразив навіть даний факт у постанові, сказав, що Позивач все одне порушив ПДД, через відсутність наліпок. 
Позивач виклав власні пояснення на окремому аркуші, зазначивши, що нічого не порушував, є інвалідом та наліпки або хтось зняв, оскільки були наклейні з зовнішньої сторони, а також, що у інваліда не наступає відповідальність за ч. 6 ст.122 КУпАП за відсутність наліпок. 
Також дослідженням наданого відповідачем відеозапису та фото встановлено, що транспортний засіб марки «DODGE DART», номерний знак НОМЕР_1 , не мав спеціального знаку (передбачений п. 30.3. ґ) ПДР), розміщеного спереду і ззаду авто; не мав такого знаку у будь-якому іншому місці; не мав оригіналу або копії посвідчення особи з інвалідністю (УБД) під лобовим склом або у будь-якому іншому місці; не мав будь-якого позначення (записки) про те, що водій є особою з інвалідністю або використовується для перевозки пасажирів з інвалідністю.
Дослідженням посвідчення серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи.
Вказане посвідчення видане 05.11.2025, термін дії 31.10.2027, видано: Пенсійним фондом України. 
Мотиви суду
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, окрім іншого і за ч. 6 ст. 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно ч. 1ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.
Крім того, судом враховано, що відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч. 2ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ч. 5ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до ч. 1ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до п.5 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 р. поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:
1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи;
2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;
3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці);
4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;
5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідно до пункту 9 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 чітко зазначено, що розгляд справи розпочинається з встановлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання, відсутні будь-які допустимі докази на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, у зв`язку із чим, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Як встановлено судом, оскаржуваною постановою серії ЕНА № 7119882 від 01.05.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 1020 гривень.
З постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 01.05.2026 року о 14 год. 20 хвил. у м. Одеса, вул. Новошіпний ряд, 1 здійснив зупинку та стоянку на місці позначеному відповідним дорожнім знаком 5.42.1 з табличкою 7.17, де дозволено зупинку та стоянку водіям з інвалідністю, при цьому на т/з не було позначено знаком «інвалід», чим порушив п. 33.1, чим порушив п. 8.4 ПДР: порушення вимог інформаційно вказівних знаків.
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи.
Згідно з ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.
Законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП, а також звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та зазначено про необхідність з`ясовування всіх обставин, перелічених у ст. 247, 280 КУпАП.
Отже, основним питанням яке необхідно вирішити суду в даній справі є з`ясування факту вчинення позивачем порушення ПДР та наявність підтверджуючих доказів, які в силу своєї допустимості та достатності могли б переконати стороннього спостерігача в правомірності притягнення особи до відповідальності, вказаної у оскаржуваній постанові.
Відповідно до частини 6 статті 122 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".
З наданих суду доказів, вбачається, що місце, де позивач зупинив транспортний засіб, позначене дорожнім знаком 5.42.1 ПДР, разом з додатковою табличкою 7.17 ПДР, де дозволено зупинку та стоянку водіям з інвалідністю.
Позивач, як встановлено судом та доводиться матеріалами справи, є особою з інвалідністю.
При цьому суд зазначає, що адміністративна відповідальність за ч. 6 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність саме за зупинку чи стоянку транспортних засіб на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, або неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".
Водночас частиною 6 статті 122 КУпАП не передбачена відповідальність за невикористання таких розпізнавальних знаків.
Згідно із встановленими обставинами справи, позивач мав право зупинки чи стоянки на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.42.1 ПДР, разом з додатковою табличкою 7.17 ПДР, де дозволено зупинку та стоянку водіям з інвалідністю, оскільки є особою з інвалідністю.
При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 280 КУпАП органи при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Працівниками патрульної поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було з`ясовано усіх обставин справи, не враховано, що позивач є особою з інвалідністю, що дозволяє зупинку чи стоянку його власного транспортного засобу у відповідному місці.
Вказане залишилось поза увагою суб`єкта владних повноважень.
Фактично позивача притягнуто до відповідальності за відсутність на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю", за що відповідальність ч. 6 ст. 122 КУпАП не передбачає.
Отже, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Отже, з огляду на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП, суд виснував про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Судові витрати
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, ураховуючи наявність підстав для задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору 665,60 грн підлягають стягненню на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.
Керуючись ст. ст. 199-228, 286 КАС України, на підставі ст. ст. 121, 139, 222, 245, 247, 251, 255, 268, 280, 283, 285, 286, 289, 291 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративногостягнення - задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.05.2026 серія ЕНА № 7119882 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП - скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 6 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.
Стягнути на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складений 31.08.2026. 

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5.

Суддя          Віталій МИШКО