ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/4587/13 (922/2765/25) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Жукова С. В., Картере В. І., 
за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 

представники учасників справи:
представник ОСОБА_1 - Януш А. І.,
арбітражний керуючий Кошовський С. В. - особисто в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2026
у складі колегії суддів: Демідової П. В. - головуючого, Крестьянінова О. О., Мартюхіної Н. О.
та на рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026
у складі судді Байбака О. І.
у справі № 922/4587/13 (922/2765/25)
за позовом ліквідатора Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича - арбітражного керуючого Кошовського С. В.
до  ОСОБА_1  
за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп", 
за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:  ОСОБА_2 
про визнання договорів недійсними та стягнення 890 786,14 грн,
в межах справи № 922/4587/13
про банкрутство Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича 

ВСТАНОВИВ
На розгляд суду постало питання щодо стягнення з особи, яка на підставі довіреності, виданої власником нерухомого майна, яке включено в ліквідаційну масу боржника, передала в оренду це майно третім особам.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
1. 10.12.2013 постановою Господарського суду Харківської області фізичну особу-підприємця Бабича І. Ю. (далі - ФОП Бабич І. Ю.) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.
2. 12.12.2017 ухвалою Господарського суду Харківської області ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кошовського С. В.
3. Відповідно до довіреності серії НМК № 040344 від 16.10.2020 Бабич І.Ю. уповноважив свою дружину - ОСОБА_1 представляти його інтереси, зокрема: в усіх без виключення державних органах, органах місцевого самоврядування, судах тощо, з усіх без винятку питань, які стосуватимуться довірителя; учиняти (за винятком укладення від мого імені договорів дарування належного мені майна) на умовах, відомих представнику, будь-які дозволені законодавством правочини цивільно-правового характеру, в тому числі укладати попередні договори, договори підряду, найму (оренди), купівлі-продажу, міни та інші договори, а також договори про внесення змін і доповнень до раніше укладених договорів щодо яких буде досягнута згода, у разі необхідності - розривати договори; одержувати належне йому майно, в тому числі грошові суми, в тому числі за цивільно-правовими договорами (попередніми договорами, договорами купівлі-продажу, міни, найму (оренди) та іншими договорами), у вигляді авансу, як завдаток, у порядку спадкування тощо; отримувати належні йому платежі, поштову кореспонденцію (поштові відправлення, поштові перекази, посилки, періодичні видання тощо), грошові суми за результатами вчинених правочинів цивільно-правового характеру, а також будь-які інші кошти, сплачувати належні з нього платежі, в тому числі комунальні, податки та збори. Вказана довіреність видана строком на три роки та дійсна до 16.10.2024. 
4. На момент визнання ФОП Бабича І. Ю. банкрутом, останньому на праві власності належало нерухоме майно: нежитлові будівлі загальною площею 2883,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Дане майно на той час перебувало в іпотеці у АТ "Сбербанк" (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідльністю "Ін Форс Груп", далі - ТОВ "Ін Форс Груп").
5. 20.09.2021 між ОСОБА_1, яка представляла інтереси Бабича І. Ю. і діяла на підставі Довіреності як орендодавець та ТОВ "Ін Форс Груп" як орендар уклали Договір оренди приміщення № 20/09-01, відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування приміщення, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому Договорі (надалі іменується "Приміщення"), та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.
6. Пунктами 1.2-1.3 цього договору передбачено, що адреса Приміщення, що орендується: АДРЕСА_1. Загальна площа Приміщення, що орендується: 400 кв. м, з яких 180 кв.м. -виробниче приміщення, 152 кв.м. виставкова зала, 68 кв.м. - побутові, підсобні та туалетні приміщення
7. Пунктами 2.1, 4.1. 5.1, цього договору передбачено, що приміщення, що орендується, надаються Орендарю для ведення господарсько-фінансової діяльності. Строк оренди приміщення, що орендується, складає 12 (дванадцять) місяців з моменту прийняття Приміщення, що орендується, за Актом прийому-передачі. Розмір місячної орендної плати за приміщення складає 20 000 грн.
8. Відповідно до п. 10.3 цього договору, строк цього договору починає свій перебіг з 20.09.2021 та закінчується 20.09.2022.
9. В подальшому строк договору подовжено наступними додатковими угодами: додатковою угодою № 1 від 01.08.2022 строк договору подовжено до 20.09.2023; додатковою угодою № 2 від 18.09.2023 строк договору подовжено до 20.09.2024. Обидві угоди підписано ОСОБА_1 (дружиною боржника).
10. Факт передачі майна в оренду не заперечується сторонами у справі та підтверджується залученими до матеріалів справи актами наданих послуг: акт наданих послуг № 1 від 21.10.2021, акт наданих послуг № 3 від 22.11.2021, акт наданих послуг № 5 від 21.12.2021, акт наданих послуг № 7 від 21.01.2022, акт наданих послуг № 9 від 21.02.2022, акт наданих послуг № 11 від 21.03.2022, акт наданих послуг № 13 від 21.04.2022, акт наданих послуг № 15 від 20.05.2022, акт наданих послуг № 17 від 20.06.2022, акт наданих послуг № 19 від 20.07.2022, акт наданих послуг № 21 від 22.08.2022, акт наданих послуг № 23 від 21.09.2022, акт наданих послуг № 25 від 21.10.2022, акт наданих послуг № 27 від 21.11.2022, акт наданих послуг № 29 від 21.12.2022, акт наданих послуг № 31 від 20.01.2023, акт наданих послуг № 33 від 20.02.2023, акт наданих послуг № 35 від 20.03.2023, акт наданих послуг № 37 від 20.04.2023, акт наданих послуг № 39 від 20.05.2023, акт наданих послуг № 41 від 20.06.2023, акт наданих послуг № 45 від 31.07.2023, акт наданих послуг № 46 від 31.08.2023, акт наданих послуг № 48 від 30.09.2023, акт наданих послуг № 50 від 31.10.2023.
11. На виконання умов вказаного договору оренди ТОВ "Ін Форс Груп" сплатило на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 509 096,77 грн. Сторонами на спростовується розмір отриманих в межах зазначеної угоди грошових коштів.
12. В подальшому довіреністю серія НТМ № 157713 від 15.07.2024 Бабич І. Ю. повторно уповноважив свою дружину - ОСОБА_1 на вчинення дій тотожних за змістом з попередньою довіреністю. Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 15.07.2027.
13. 05.07.2022 ОСОБА_1, яка представляла інтереси Бабича І. Ю. і діяла на підставі Довіреності як орендодавець та ОСОБА_2 як орендар уклали договір оренди приміщення, відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування приміщення, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому Договорі (надалі іменується "Приміщення"), та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.
14. Пунктами 1.2.-1.3. цього договору передбачено, що адреса Приміщення, що орендується: АДРЕСА_1. Загальна площа Приміщення, що орендується: 170 кв. м.
15. Згідно з п.п. 4.1, 5.1. договору строк оренди Приміщення, що орендується складає 12 місяців з моменту прийняття приміщення, що орендується, за актом прийому-передачі. Орендна плата становить 65 грн кв.м за місяць. Розмір місячної орендної плати за приміщення складає 11050 грн.
16. Відповідно до п. 10.3 цього договору, строк цього договору починає свій перебіг з 04.07.2022 та закінчується 03.07.2023.
17. Факт передачі майна в оренду підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 05.07.2025, підписаного ОСОБА_1, та здійсненими ОСОБА_2 оплатами за користування приміщенням.
18. 31.01.2024 ОСОБА_1, яка представляла інтереси Бабича І.Ю. і діяла на підставі Довіреності, як орендодавець, та ОСОБА_2, як орендар, уклали договір оренди приміщення, відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування приміщення, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому Договорі (надалі іменується "Приміщення"), та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.
19. Пунктами 1.2.-1.3. цього договору передбачено, що адреса Приміщення, що орендується: АДРЕСА_1. Загальна площа Приміщення, що орендується: 300 кв. м.
20. Пунктом 2.1. цього договору передбачено, що приміщення, що орендується, надаються Орендарю в якості складського приміщення.
21. Згідно з п.п. 4.1, 5.1. договору строк оренди Приміщення, що орендується складає 12 місяців з моменту прийняття приміщення, що орендується, за актом прийому-передачі. Орендна плата становить 65 грн кв.м за місяць. Розмір місячної орендної плати за приміщення складає 20000 грн.
22. Відповідно до п. 10.3 цього договору, строк цього договору починає свій перебіг з 31 січня 2024 року та закінчується 30 січня 2025 року.
23. Факт передачі майна в оренду підтверджується здійсненими ОСОБА_2 оплатами за користування приміщенням та не заперечувався ОСОБА_1 в процесі розгляду даної справи.
24. Фактичне безперервне користування ОСОБА_2 приміщеннями протягом липня 2022 року - січня 2025 року підтверджується платіжними інструкціями ОСОБА_2 про сплату орендної плати та розписками ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_2 орендної плати та грошової компенсації за користування електроенергією за відповідні місяці.
25. Зокрема, розписками ОСОБА_1 від 15.02.2025 підтверджено, що станом на 15.02.2025, заборгованість з орендної плати та компенсації за користування електроенергію відсутня, від ОСОБА_2 отримано всі оплати згідно з розрахунком, зазначеним у відповідній таблиці. Згідно з розписками, загальна сума отриманих ОСОБА_1 коштів за договорами оренди від 05.07.2022 та від 31.01.2024 складає 381 689,37 грн.

Стислий виклад позовних вимог
26. Ліквідатор Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича - арбітражний керуючий Кошовський Сергій Васильович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_1, в якій (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та заяви про зміну предмету позову) просив: 
- визнати недійсним Договір оренди приміщення № 20/09-01 від 20.09.2021, укладений з ТОВ "Ін Форс Груп"; 
- визнати недійсним Договір оренди приміщення від 05.07.2021, укладений з ОСОБА_2,; 
- визнати недійсним Договір оренди приміщення від 31.01.2024, укладений з ОСОБА_2,; 
- стягнути з ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в загальній сумі 890 786,14 грн.
27. Позивач доводив, що договори оренди укладені з порушенням вимог ч. 1 та 2 ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) оскільки їх від імені ФОП Бабича І. Ю. підписано ОСОБА_1, яка не мала на момент укладення договорів достатньої цивільної дієздатності. Ліквідатор Кошовський С. В. вказує, що Бабич І. Ю. не мав права розпоряджатися належним йому майном (у т.ч. укладати договори оренди), оскільки відповідні правомочності, відповідно до норм КУПБ, перейшли до керуючого реалізацією з моменту визнання Бабича І.Ю. банкрутом. У разі визнання договорів оренди недійсними, кошти, сплачені ТОВ "Ін Форс Груп" та ОСОБА_2 в загальній сумі 890 786,14 грн, не підлягають поверненню останнім, при цьому враховуючи, що ОСОБА_1 отримала відповідні кошти за надання в оренду майна боржника, що було включено до ліквідаційної маси, то отримані кошти підлягають поверненню (на підставі ст. 1212 ЦК України) та включенню до ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів боржника.
28. Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що укладення Бабичем І. Ю. через свого представника договорів оренди нежитлових приміщень здійснено в межах ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) з метою забезпечення збереження майна до моменту його продажу, при цьому тривала передача приміщень в оренду банкрутом з моменту визнання банкрутом в 2013 до моменту продажу в 2024, свідчить про невжиття ліквідатором жодних дій щодо управління та розпорядження майном банкрута. Кошти, отримані від орендарів в якості орендної плати, нею не набуті та не збережені, а направлялися на покриття витрат Бабича І. Ю. з утримання майна, комунальних послуг, податків. Крім того, договори оренди були вчинені нею на користь довірителя та в інтересах Бабича І. Ю., тобто в даній ситуації цивільні права та обов`язки належать саме Бабичу І. Ю., а ОСОБА_1 у вказаних правовідносинах є лише представником.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
29. 21.01.2026 рішенням Господарського суду Харківської області у справі №922/4587/13 (922/2765/25) позов задоволено. 
Визнано недійсним Договір оренди приміщення № 20/09-01 від 20.09.2021, укладений між ОСОБА_1 (яка при укладанні договору діяла від імені Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича на підставі довіреності) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ін Форс Груп".
Визнано недійсним Договір оренди приміщення від 05.07.2021, укладений між ОСОБА_1 (яка при укладанні договору діяла від імені Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича на підставі довіреності) та ОСОБА_2.
Визнано недійсним Договір оренди приміщення від 31.01.2024, укладений між ОСОБА_1 (яка при укладанні договору діяла від імені Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича на підставі довіреності) та ОСОБА_2.
Стягнуто з ОСОБА_1 в ліквідаційну масу боржника - Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича 890 786,14 грн безпідставно отриманих коштів. 
30. Рішення суду в частині визнання недійсними договорів оренди мотивоване тим, що оспорювані договори оренди укладені ОСОБА_1 з порушенням ст. ст. 59, 61 КУзПБ та за відсутності у неї будь-яких повноважень на їх укладання. Зазначене, з урахуванням вимог ч. 1-2 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставами для визнання цих договорів оренди недійсними, та відповідно, задоволення позову ліквідатора Кошовського С.В. в цій частині.
31. Щодо позову в частині стягнення з ОСОБА_1 безпідставно набутих грошових коштів, суд дійшов висновку, що отримані ОСОБА_1 грошові кошти в якості орендної плати є такими, що набуті останньою без належних правових підстав, а тому на підставі ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню за належністю, а саме - в ліквідаційну масу в межах справи про банкрутство ФОП Бабича І. Ю. з метою задоволення вимог кредиторів.
32. Місцевий господарський суд також вказав, що з наданих відповідачем платіжних інструкцій взагалі не вбачається, що витрачалися саме кошти отримані від ТОВ "Ін Форс Груп" та ОСОБА_2, оскільки в значній кількості з наданих ОСОБА_1 платіжних інструкцій платником зазначається Бабич Данило Ігорович, деякі платежі взагалі не мають будь-якого відношення до нежитлових приміщень, які були предметом оренди за спірними договорами, а матеріали справи не містять жодних допустимих доказів повної або часткової передачі отриманих коштів безпосередньо Бабичу І. Ю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
33. 21.04.2026 постановою Східного апеляційного господарського суду (повна постанова складена 22.04.2026) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/4587/13 (922/2765/25) - задоволено частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі №922/4587/13 (922/2765/25) - скасовано в частині визнання недійсними: договору оренди приміщення № 20/09-01 від 20.09.2021, укладеного з ТОВ "Ін Форс Груп", договору оренди приміщення від 05.07.2021, укладеного з ОСОБА_2, договору оренди приміщення від 31.01.2024, укладеного з ОСОБА_2
Рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі №922/4587/13 (922/2765/25) в частині стягнення з ОСОБА_1 в ліквідаційну масу боржника - ФОП Бабича І. Ю. 890 786,14 грн - залишено в силі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ліквідатора ФОП Бабича І. Ю. - арбітражного керуючого Кошовського С. В. витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 10 689,43 грн.
Стягнуто з ФОП Бабича І. Ю. (який визнаний банкрутом та перебуває в процедурі погашення боргів (ліквідації) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 10 900,79 грн. 
34. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині визнання договорів недійсними, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлення позову до ОСОБА_1, як представника Бабича І. Ю., свідчить про вимоги до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом спірних правовідносин, а лише виконувала функції представника та діяла від імені та в інтересах довірителя. Крім того, не залучення до складу співвідповідачів - сторін за договорами оренди - ТОВ "Ін Форс Груп" та ОСОБА_2 є самостійною підставою для відмови у позові в частині визнання договорів оренди недійсними.
35. Разом з тим, суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції про обґрунтованість вимог до ОСОБА_1 про стягнення в рахунок поповнення ліквідаційної маси банкрута ФОП Бабич І. Ю. грошових коштів в сумі, безпідставно отриманої за укладеними договорами оренди з третіми особами та в умовах безпідставного розпорядження зазначеними коштами на власний розсуд, всупереч вимогам КУзПБ.
36. Апеляційний суд також зауважив, що ОСОБА_1 також як і Бабич Д. І., керуючись ст.ст. 59, 60, 64, 113, 133 КУзПБ мають право як поточні кредитори завернутися з відповідними вимогами (якщо існують докази існування таких вимог) до боржника у справі про неплатоспроможність Бабич І. Ю., та отримати задоволення своїх вимог в порядку черговості, визначеною ст.133 КУзПБ. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи касаційної скарги 
37. 11.05.2026 ОСОБА_1 звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить:
- скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026; 
- скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 в частині стягнення з ОСОБА_1 в ліквідаційну масу боржника - ФОП Бабича І. Ю. 890 786,14 грн; 
- ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ліквідатора Кошовського С. В. до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 890 786,14 грн та визнання договорів недійсними - відмовити повністю;
- стягнути з ліквідатора Кошовського С. В. на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн та судового збору, сплаченого в суді апеляційної інстанції в сумі 26 934,94 грн та судового збору, сплаченого в суді касаційної інстанції в сумі 35 913,26 грн.
38. Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 вказує п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК та стверджує про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування статей 239, 241, 1212 ЦК України у подібних правовідносинах. Скаржниця вказує, що Верховний Суд не формував висновку щодо можливості покладення особистого кондикційного зобов`язання на представника, який діяв від імені довірителя, не був стороною матеріального правовідношення, не визнавався судом кінцевим набувачем майна. 
39. Скаржниця доводить, що вона, підписуючи договори оренди, діяла за довіреністю від імені Бабича І. Ю., вчиняла дії в межах вказаних повноважень, за його дорученням, на його користь та з його схваленням, і не може нести юридичну відповідальністю, за правочин, стороною якого є Бабич І. Ю., а отже не може бути належним відповідачем у даній справі. 
40. На переконання скаржниці, суд апеляційної інстанції вибірково застосував норми представництва лише до позовних вимог в частині визнання договорів недійними.
41.  ОСОБА_1 не заперечує, що отримувала платежі за договорами оренди та вказує, що судом не враховано, що ці кошти отримані нею не на свою користь, а на користь Бабича І. Ю. Суд не надав оцінки наявним в матеріалах справи платіжним дорученням, згідно з якими в період 2021-2024 років ОСОБА_1 в інтересах Бабича І. Ю. сплачено земельний податок та за спожиту електроенергію, якою опалювалось нежитлове приміщення. Скаржниця вказує, що арбітражний керуючий не вживав заходів зі збереження та утримання нерухомого майна. 

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
42. 22.06.2026 керуючим реалізацією арбітражним керуючим Кошовським С. В. подано відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Арбітражний керуючий стверджує, що будь-який правочин щодо відчуження, обтяження чи користування майном, яке входить до ліквідаційної маси, має здійснюватися тільки ліквідатором, отже суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що доходи від використання майна банкрута є складовою ліквідаційної маси та підлягають передачі керуючому реструктуризацією для подальшого використання в порядку, визначеному КУПБ. Твердження скаржника про нібито вибіркове застосування апеляційним судом інституту представництва арбітражний керуючий вважає безпідставним. Наполягає також, що сама по собі сплата певних витрат не свідчить про належне виконання обов`язку щодо передачі всіх отриманих доходів від використання майна банкрута керуючому реструктуризацією. Водночас, правомірність чи неправомірність дій керуючого реструктуризацією не є предметом даного спору та не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку повернути кошти, отримані від використання майна банкрута. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
43. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
44. У цій справі ліквідатор ФОП Бабича І. Ю. просив суд визнати недійсними три договори оренди нерухомого майна та стягнути з ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 890 786,14 грн.
45. Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 свідчать про незгоду із ухваленими судовими рішеннями щодо стягнення з неї в ліквідаційну масу боржника - ФОП Бабича І. Ю. 890 786,14 грн, а тому Верховний Суд не надає оцінки судовим рішенням щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди. 
46.  Здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, оцінивши доводи касаційної скарги та позицію арбітражного керуючого, Верховний Суд дійшов таких висновків.
47. Як встановили суди попередніх інстанцій, ФОП Бабич І. Ю. був визнаний банкрутом постановою суду першої інстанції 10.12.2013.
48. Пунктом 4 Розділу "Прикінцеві та Перехідні положення" КУзПБ, який введено в дію 21.10.2019, установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
49. Отже, як правильно вказав суд апеляційної інстанції, процедура ліквідації ФОП Бабича І. Ю. продовжується в межах провадження у справі про неплатоспроможність, а саме процедури погашення боргів, визначеної розділом IV Кодексу.
50. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на момент визнання ФОП Бабича І. Ю. банкрутом, останньому на праві власності належало нерухоме майно. Дружиною боржника - ОСОБА_1 на підставі довіреності, виданої Бабичем І. Ю., було укладено договори оренди частин належного Бабичу І. Ю. нерухомого майна із ТОВ "Ін Форс Груп" та ОСОБА_2 Факт передачі майна в оренду та отримання ОСОБА_1 коштів в якості плати за оренду не заперечується сторонами у справі та підтверджується матеріалами справи.
51. Провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою п`ятою (ст. 113 КУзПБ).
52. Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 131 КУзПБ майно боржника, що підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника, складає ліквідаційну масу. До складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури погашення боргів боржника, крім майна, визначеного частинами шостою і сьомою цієї статті та статтею 132 цього Кодексу. До складу ліквідаційної маси може бути включено майно, що є часткою боржника у спільній власності. У такому разі відбувається виділення частки боржника із спільного майна за правилами, передбаченими цивільним законодавством. З моменту визнання боржника банкрутом розпорядження усіма правами щодо майна, включеного до складу ліквідаційної маси, здійснює керуючий реалізацією від імені боржника.
53.  Господарський суд має право за вмотивованим клопотанням боржника та інших учасників провадження у справі про неплатоспроможність виключити із складу ліквідаційної маси майно боржника, на яке згідно із законодавством може бути звернено стягнення, але воно є необхідним для задоволення нагальних потреб боржника або членів його сім`ї (ч. 1 ст. 132 КУзПБ).
54. У цій справі судами попередніх інстанцій не встановлено наявності окремого рішення суду в межах справи про неплатоспроможність ФОП Бабича І. Ю. про виключення зі складу ліквідаційної маси майна, необхідного для задоволення власних потреб Бабича І. Ю. та членів його сім`ї, в тому числі того, яке було передано в оренду. 
55. Відповідно до положень ч. 2 ст. 114 КУзПБ арбітражний керуючий у справі про неплатоспроможність фізичної особи зобов`язаний, зокрема, організувати виявлення та складання опису майна боржника (проведення інвентаризації), визначити його вартість; сформувати ліквідаційну масу; погашати вимоги кредиторів згідно з черговістю у процедурі погашення боргів боржника, а якщо планом реструктуризації передбачено продаж майна боржника - відповідно до плану реструктуризації за рахунок коштів, отриманих від продажу такого майна; виконувати функції з управління та розпорядження майном боржника; здійснювати інші повноваження відповідно до законодавства (п. 5, 6, 9, 11, 12 ч. 2 ст. 114 КУзПБ).
56. Аналіз положень КУзПБ свідчить, що правові наслідки визнання фізичної особи, в тому числі фізичної особи - підприємця, банкрутом полягають у обмеженні під час провадження у справі про неплатоспроможність її повноважень розпорядження усіма правами щодо майна, включеного до складу ліквідаційної маси, які переходять до керуючого реалізацією (постанова Верховного Суду від 21.08.2025 у справі № 910/987/23 (910/16904/23)).
57. Положення статті 133 КУзПБ встановлюють порядок та черговість задоволення вимог кредиторів. 
58. З огляду на зазначені норми КУзПБ, апеляційний господарський суд правильно виснував, що передання належного банкруту майна в оренду мало відбуватися за погодженням з керуючим реалізацією майна, а кошти, які були отримані за договорами оренди підлягали передачі керуючому реалізацією та саме на останнього покладений обов`язок забезпечити погашення, у тому числі поточної заборгованості з утримання та збереження майна в порядку ст. 133 КУзПБ.
59. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що матеріали справи не містять доказів передачі отриманих в якості орендної плати коштів та їх обсяг безпосередньо банкруту Бабичу І. Ю . Водночас, як зазначено вище, з огляду на норми КУзПБ були відсутні правові підстави для отримання ОСОБА_1 коштів від орендарів та передачі їх особисто банкруту. 
60. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
61. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Тобто кондиція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно (постанова Верховного Суду від 08.01.2025 у справі № 757/31237/18-ц).
62. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) викладено висновок, відповідно до якого положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
63. В постанові від 25.09.2024 у справі № 201/9127/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що конструкція частини першої статті 1212 ЦК України свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
64. Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18).
65. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19).
66. Отже, встановивши відсутність правових підстав для набуття, збереження та розпорядження ОСОБА_1 грошових коштів, отриманих в якості плати за здачу в оренду нерухомого майна, належного банкруту та включеного до ліквідаційної маси боржника, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд правильно застосував положення ст. 131 КУзПБ у сукупності зі ст. 1212 ЦК України та ухвалив законне рішення про стягнення таких коштів з ОСОБА_1 в рахунок ліквідаційної маси ФОП Бабича І. Ю. 
67.  ОСОБА_1 в касаційній скарзі наполягає на неправильному застосуванні судами ст. 239, 241, 1212 ЦК України та доводить, що діючи на підставі довіреності від імені та в інтересах Бабича І. Ю. не може нести юридичну відповідальність за правочином, стороною якого є Бабич І. Ю. 
68. Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
69. Статтею 241 ЦК України унормовано, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
70. Колегія суддів вважає помилковими доводи скаржниці про неправильне застосування зазначених норм, оскільки, по-перше, питання дійсності або недійсності вчинених ОСОБА_1 як представником Бабича І. Ю. від його імені та в його інтересах правочинів наразі не є предметом касаційного перегляду, з огляду на зміст доводів касаційної скарги. По-друге, обставини чинності довіреності та укладення на її підставі договорів оренди не спростовують встановлені судами обставини отримання коштів за цими договорами ОСОБА_1 та розпорядження ними останньою всупереч вимогам ст. 131 КУзПБ та без достатньої правової підстави, а тому норми ст. 239, 241 ЦК України у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню. З огляду на вказане, Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку Верховного Суду щодо застосування вказаних норм з визначених скаржницею підстав. 
71. Твердження скаржниці про те, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки бездіяльності арбітражного керуючого щодо невиконання ним обов`язку з утримання та збереження майна, колегія суддів відхиляє, оскільки, у цьому випадку не є предметом розгляду дії/бездіяльність арбітражного керуючого в процедурі неплатоспроможності фізичної особи. Учасники справи про неплатоспроможність фізичної особи мають право подати до господарського суду відповідну скаргу на дії або бездіяльність керуючого реалізацією майна, яка розглядається в межах провадження про неплатоспроможність. 
72. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржниця не довела неправильного застосування або порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування судових рішень в оскаржуваній частині. 
73. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть різнитися залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 указаної Конвенції, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00, пункт 23). 
74. Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів на користь ліквідаційної маси банкрута.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
75. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
76. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України). 
77. Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі постанова та рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 в ліквідаційну масу боржника коштів - залишенню без змін.

В. Розподіл судових витрат
78. У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі у справі № 922/4587/13 (922/2765/25) в частині стягнення з ОСОБА_1  в ліквідаційну масу боржника - Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича 890 786,14 грн залишити без змін. 
3. Поновити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 у справі № 922/4587/13 (922/2765/25). 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді С. Жуков

В. Картере