КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 вересня 2026 року м. Київ справа №320/13494/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жукової Є.О., суддів Жука Р.В., Кочанової П.В., здійснюючи розгляд справи у порядку письмового провадження
за позовом | ОСОБА_1
до | Кабінету Міністрів України; Пенсійного фонду України
третя особа: | Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України
про | визнання протиправною та нечинною постанови, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України (відповідач-1), Пенсійного фонду України (відповідач-2), в якому просить суд:
«визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821 “Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень”;
визнати дії Пенсійного фонду України протиправними та зобов`язати його виконати судові рішення:
- Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2020 № 640/5287/20;
- Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2021 № 640/14014/21;
- Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2022 № 640/35558/21;
- Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2025 № 640/20263/22,
які відповідно до пункту другого статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, набрали законної сили, та є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади на всій території України, в частині виплати ОСОБА_1 заборгованості, створеної з вини Відповідачів, як доплати до пенсії з урахуванням проведених виплат.
Зобов`язати Відповідача виплатити заборгованість ОСОБА_1 у сумі що складає 876616, 64 грн. та здійснити установлення, нарахування та виплату у подальшому пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум ОСОБА_1 (РНОКПГІ НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) відповідно рішень судів, а саме:
- Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2020 № 640/5287/20;
- Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2021 № 640/14014/21;
- Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2022 № 640/35558/21;
- Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2025 № 640/20263/22.
Постановити Окрему ухвалу Суду відносно посадових осіб Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України про навмисне порушення Конституції та Законів України, всупереч судовим рішенням, переліченим у п.2, які набрали законної сили, мають відверте та зухвале рецидивне порушення прав осіб, яким пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб5”, що призвело в процесі правозастосування до невиплати Пенсійним фондом України ОСОБА_1 заборгованості, як доплати до пенсії з урахуванням проведених виплат».
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що Головне управління Пенсійного фонду України систематично та цілеспрямовано зменшувало суму пенсійного забезпечення позивача, протягом перебування на пенсії, позивач неодноразово звертався до судових органів України з метою захисту своїх конституційних прав, що підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили і є обов`язковими для всіх, у тому числі для Кабінету Міністрів України та третіх осіб.
Позивач звертає увагу, що рішення судів від 21.02.022 у справі №640/35558/21 та від 04.02.2025 у справі №640/20263/22 до сьогодні у повному обсязі не виконані, у зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року №821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень». Загальна сума заборгованості перед позивачем складає 876 616,64 грн.
Позивач вважає, що дії Кабінету Міністрів України має зухвале рецидивне порушення прав осіб, яким пенсії призначені відповідно до закону №2262, що призвело до зменшення розміру пенсії (пенсійних виплат) позивачу.
Позивач вказує на протиправність оскаржуваної Постанови №821 з огляду на її невідповідність Конституції України, законам України, як правовим актам вищої юридичної сили з тих підстав, що обов`язковість виконання судових рішень визначена чинним законодавством України, не має об`єктивного характеру, а має на меті встановлення правового регулювання порядку виплати пенсій спрямоване на забезпечення пропорційного розподілу коштів між усіма отримувачами пенсійних виплат.
Як зазначає позивач, виконання судових рішень, якими поновлено право позивача на отримання належної суми пенсії, не може бути поставлене в залежність від певної "черги”, яку створили відповідачі, а чинним законодавством України не виокремлено категорії судових рішень, за результатом яких здійснюється перерахунок пенсії особи за минулий час, тому такі рішення мають виконуватись на однакових умовах з усіма іншими судовими рішеннями, а також відповідно до положень Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України, а судове рішення є обов`язковим до виконання та забезпечується державою у порядку, визначеному законом. Кабінет Міністрів України не наділено повноваженнями змінювати умови пенсійного забезпечення або встановлювати механізм виконання судових рішень, додаткових обмежень щодо порядку їх виконання шляхом прийняття постанов, боржниками за якими є органи ПФУ, оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються виключно на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм.
За посиланнями позивача, Постанова № 821 по суті спрямована на легалізацію дій по невиконанню судових рішень, оскільки ставить їх виконання у залежність від виділення Кабінетом Міністрів України коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат, а Закони України про Державний бюджет України на відповідні роки не може змінювати чи звужувати права, визначені спеціальними законами, оскільки правові позиції Конституційного Суду України щодо неприпустимості внесення змін до спеціальних законів законом про Державний бюджет України, а також на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для невиконання зобов`язань держави щодо здійснення передбачених законом соціальних виплат.
Перелік пенсійних виплат, який міститься в законах № 1058 та № 2262, є вичерпним та не включає такого виду пенсійних виплат як “перераховані пенсії за рішенням суду”, що свідчить про відсутність у відповідачів повноважень на встановлення в підзаконному нормативно-правовому акті (Постанові № 821) додаткового окремого виду пенсії та порядку її виплати, позаяк види пенсійних виплат та порядок їх здійснення можуть бути встановлені виключно законами України, а не постановами Кабінету Міністрів України, що є протиправним використанням коштів ПФУ всупереч положенням Закону № 1058 щодо цільового використання бюджету ГІФУ, та ще й злочином. Крім того Порядок встановлює обмеження щодо способу та строків виконання судових рішень, фактично допускає часткове їх виконання та звужує обсяг гарантій соціального захисту, передбачених Конституцією України та спеціальними законами, у зв`язку з чим, Постанова № 821 є протиправною та має бути визнана нечинною оскільки порушують норми матеріального права.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2026 позовна заява №320/13494/26 розподілена судді Жуковій Є.О.
Згідно із протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 31.03.2026 визначено склад колегії суддів: Жукова Є.О. - головуючий суддя, судді: Жук Р.В., Кочанова П.В.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 відкрито провадження у адміністративній справі №320/13494/26. Суд ухвалив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження колегією суддів: головуючого судді Жукової Є.О., суддів Жука Р.В., Кочанової П.В., призначити підготовче засідання на 20 травня 2026 року о 11 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26-А, 1 під`їзд, 4 поверх, зал №2, залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України (третя особа).
14 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» представником Міністерством соціальної політики, сім`ї та єдності України подані пояснення за змістом яких третя особа зазначає, перерахунки пенсій та доплат до них здійснюються за рішеннями судів, що набрали законної сили, також за попередні бюджетні періоди, що не дає можливості через відсутність у поточному році (в якому прийнято рішення суду) належних фінансових ресурсів здійснити виплату нарахованих коштів в повному обсязі. Такі рішення обумовлюють збільшення видатків Пенсійного фонду України на виплату поточних пенсій орієнтовно на 34,3 млрд грн на рік. Крім того накопичується заборгованість з виплат, що на 17.07.2025 становила майже 85 млрд грн.
З метою врегулювання порядку виплати таких нарахованих сум пенсій виникла необхідність унормувати механізм виокремлення у бюджеті Пенсійного фонду України, у тому числі у 2025 році, видатків на виплату за судовими рішеннями та перерахованих пенсій за рішеннями суду, що набрали законної сили, а також за тими судовими рішеннями, що наберуть законної сили після прийняття цієї постанови, у розрізі джерел їх виплати (фінансування).
У зв`язку із зазначеним розроблено постанову Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень».
За посиланнями третьої особи, завдяки прийняттю Постанови № 821 здійснюється чіткий та неупереджений розподіл наявного ресурсу для осіб, яким пенсія призначена або перерахована відповідно до рішення суду та здійснюється чіткий контроль за витратами з державного бюджету, як того вимагає національне бюджетне законодавство.
15 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» представником Пенсійного фонду України подано відзив на позов (зареєстровано 16.04.2026). Відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, зазначає, Постанова № 821 регулює механізм здійснення видатків з бюджету Пенсійного фонду на виплату сум пенсій, призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, за джерелами їх виплати (фінансування), а не механізм здійснення нарахування (перерахунку) пенсій на виконання судового рішення. Положення Постанови № 821 не суперечать висновкам Конституційного Суду України та кореспондуються з абз. 2 та 3 пп. 2 п. 22 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України, якими установлено, що в умовах воєнного стану або для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації Кабінет Міністрів України може приймати рішення, зокрема щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, положення Постанови № 821 враховують вимоги щодо обов`язковості виконання судових рішень, різноманітність джерел виплати пенсій (кошти державного бюджету, кошти Пенсійного фонду) та мають на меті забезпечити фактичне отримання виплати усім особам, яким здійснено призначення (перерахунок) пенсій на виконання судових рішень, чим забезпечується недопущення дискримінації осіб залежно від дати набрання судовим рішенням законної сили та дати призначення (перерахунку) пенсії, а також дотримання принципу пропорційності зміни правового регулювання для забезпечення життєво важливих інтересів суспільства і держави.
Відповідач-2 вказує, розмір щомісячної пенсійної виплати, отриманої позивачем після перерахунку, здійсненого на виконання судових рішень як зазначено в листі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.02.2026 № 7383-44/Н-02/8-2600/26, з 01.01.2026 становив 32922,21 грн, що не є нижчим від прожиткового мінімуму на 2026 рік.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві нарахування пенсії в розмірі, який обчислений на виконання судових рішень у справах № 640/5287/20, № 640/14014/21, № 640/35558/21, № 640/20263/22, здійснено до набрання чинності постановою № 821 (17.07.2025). Нараховані на виконання судового рішення кошти виплачуються безпосередньо органом Пенсійного фонду, на який покладено зобов`язання щодо здійснення перерахунку пенсії. За даними обліку в централізованій підсистемі “Призначення та виплата пенсій” Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві Позивачу на виконання Порядку № 821 в період з жовтня по грудень 2025 року виплачено частину боргу в сумі 562,05 грн, в лютому 2026 року – 103,00 грн, в березні 2026 року - 101,00 грн, нарахованих на виконання рішень суду, ухвалених на його користь. Залишок заборгованості з пенсійних виплат за судовими рішеннями станом на 01.04.2026 становив 875870,59 грн.
Поряд з цим, відповідач-2 вказує, Пенсійний фонд України виконує функцію централізованого фінансування уповноважених на виплату пенсій організацій та банків (пп. 4 п. 4 Положення № 280, п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279, п. 14 Порядку № 1596). Спеціальних підрозділів, які безпосередньо призначають, перераховують та виплачують пенсію в Пенсійному фонді України не створено. Функції з призначення (перерахунку) та виплати пенсій, є дискреційними повноваженнями головних управлінь Фонду. Оскільки виплата коштів, нарахованих на виконання судових рішень суду у справах № 640/5287/20, № 640/14014/21, № 640/35558/21, № 640/20263/22, має здійснюватися Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, стягнення тих же коштів з Пенсійного фонду України призведе до подвійної виплати пенсійних коштів. Пенсійний фонд України не був учасником даних судових справ.
Також, за посиланнями відповідача-2, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, пов`язаних з виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішень суду у справах № 640/5287/20, № 640/14014/21, № 640/35558/21, № 640/20263/22.
27 квітня 2026 року до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив Кабінету Міністрів України.
Відповідач-1 зазначає, реалізація Постанови №821 дасть змогу врегулювати питання здійснення обліку нарахованих на виконання судових рішень пенсійних виплат, виокремлення видатків на такі виплати, а також здійснити розмежування видатків на виплату ретроспективних судових рішень та перерахованих пенсій за рішеннями суду. Процедуру прийняття Постанови №821, визначену Регламентом, урядом України дотримано. 
Відповідач-1 вважає, що позивач, звернувшись до суду з позовом у цій справі, обрав неправильний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів, які він вважає порушеними, оскільки Постанова №821 не підміняє порядок а спосіб примусового виконання рішення суду, визначені чинним законодавством, а покликана врегулювати питання здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату ретроспективний судових рішень та перерахованих пенсій за рішенням суду.
Підготовче засідання, призначене на 20 травня 2026 року відкладено 17 червня 2026 року. 
У подальшому, представником Кабінету Міністрів України, представником Пенсійного фонду України заявлені клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог на підставі пункту 6 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України
У підготовчому засіданні 17 червня 2026 року колегією суддів поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі. Представник Кабінету Міністрів України, представник Пенсійного фонду України клопотання про закриття провадження підтримали, просили задовольнити, позивач проти задоволення лопотання про закриття провадження у справі заперечував.
У судовому засіданні 17 червня 2026 року колегією суддів залишено вирішення клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог до моменту ухвалення рішення у даній справі, ухвалою, постановленою судом без оформлення окремого документа, закрито підготовче провадження, суд перейшов до судового розгляду справи по суті, про що зазначено у протоколі судового засідання.
У судовому засіданні сторонами у справі заявлені клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Після надання пояснень учасниками справи у відкритому судовому засіданні та дослідження матеріалів справи, вирішено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Здійснюючи розгляд справи у порядку письмового провадження, на підставі пункту 6 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2026 року клопотання представника Кабінету Міністрів України, клопотання представника Пенсійного фонду України про закриття провадження у справі в частині позовних вимог – задоволено, провадження в адміністративній справі №320/13494/26 закрито в частині позовних вимог про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень».
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII. 
Судом встановлено, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.10.020 №640/5287/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимального розміру з 01 січня 2018 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 05 березня 2019 року по 04 вересня 2019 року з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії однією сумою, з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2021 у справі №640/14014/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 23.03.2021 №ВСЗ/342, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , без обмеження максимального розміру, з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.02.2022 у справі №640/35558/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №всз/342 від 23.03.2021 року про розмір грошового забезпечення з урахуванням основного розміру пенсії за вислугу років у розмірі - 100 %, без обмежень максимального розміру пенсії на підставі рішення Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп- /2016 у справі за конституційним поданням ВС України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення другого речення частини 7 ст.43, першого речення частини 1 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі №640/20263/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити перераховану з 01.04.2019 ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.03.2021 №ВСЗ/342 про грошове забезпечення у розмірі 100% та без обмеження максимальним розміром.
Листом від 02.02.2026 №7383-44/Н-02/8-2600/26 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києва проінформовано, у лютому 2021 року на виконання Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.10.2020 у справі №640/5287/20 Головним управлінням з 01.01.2018 проведено перерахунок пенсії в порядку, встановленому судовим рішенням, а саме: перераховано пенсію з 01.01.2018 без обмеження максимального розміру та за період з 05.03.2019 по 04.09.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, здійснено нарахування коштів за період з 01.01.2018 по 28.02.2021 в сумі 91248,80 грн.
З 01.03.2021 нараховано визначений судом розмір пенсії в сумі 18 429,26 грн.
У листопаді 2021 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2021 у справі №640/14014/21, Головним управлінням з 01.04.2019 проведено перерахунок пенсії в межах зобов`язальної частини, а саме: на підстав довідки від 23.03.2021 №ВСЗ/342, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 , без обмеження максимального розміру та здійснено нарахування коштів за період з 01.04.2019 по 30.11.2021 в сумі 318 819,09 грн.
З 01.12.2021 було нараховано визначений судом розмір пенсії в сумі 28 208,05 грн.
У червні 2022 року, відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2021 у справі №640/14014/21, Головним управлінням проведено донарахування коштів за період з 01.04.2019 по 30.06.2022 в сумі 217 572,99 грн.
З 01.07.022 було нараховано визначений судом розмір пенсії в сумі 35 171,46 грн.
Загальна сума нарахованих відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2021 у справі №640/14014/21 коштів за період з 01.04.2019 до 30.06.2022 становить 590 392,08 грн.
У вересні 2022 року, на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.02.2022 у справі №640/35558/21, Головним управлінням з 01.04.2019 проведено перерахунок пенсії в межах зобов`язальної частини, а саме: перераховано пенсію на підставі виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 довідки від 23.03.2021 №ВСЗ/342 з урахуванням основного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 100%, без обмеження максимального розміру пенсії та здійснено нарахування коштів за період з 01.04.2019 до 30.09.2022 в сумі 194 975,76 грн.
З 01.10.2022 було нараховано визначений судом розмір пенсії в сумі 39 813,74 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі №640/20263/22 зобов`язано Головне управління виплатити перераховану з 01.04.2019 пенсію на підставі виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 довідки від 23.03.2021 №ВСЗ/342 про грошове забезпечення у розмірі 100% та без обмеження максимальним розміром.
У квітні 2025 року на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі 3640/20263/22 Головним управлінням проведено перерахунок пенсії.
Доплата до пенсії відсутня, оскільки розмір пенсії не змінився.
Позивач, вважаючи протиправними дії Пенсійного фонду України щодо неналежного, не у повному обсязі виконання означених рішень суду, звернувся з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Конституція України це Основний Закон України, що закріплює головні засади організації держави та суспільства, утверджує конституційні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, конституційний (державний і суспільний) лад.
Статтею 1 Конституції України проголошено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
У свою чергу, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій або невчинення їх у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Названі конституційні приписи, перебуваючи у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до установлених Конституцією України та законами України цілей їх утворення, в межах повноважень та у визначений спосіб.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Водночас, за змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював низку юридичних позицій, згідно із якими: «З урахуванням встановленого Конституцією України функціонального призначення Збройних Сил України, в умовах триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України законодавче регулювання порядку реалізації права на соціальний захист, гарантованого частиною першою статті 46 Конституції України, має здійснюватися у системному взаємозв`язку з вимогами щодо посиленого соціального захисту військовослужбовців у розумінні частини п`ятої статті 17 Основного Закону України»; «припис частини п`ятої статті 17 Конституції України чітко покладає на державу конституційний обов`язок щодо створення системи посиленої соціальної підтримки військовослужбовців і членів їхніх сімей»; «виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни - України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності»; «заходи в сфері оборони держави мають бути своєчасними, послідовними та комплексними, оскільки від їх ефективного запровадження залежить стан обороноздатності України» [абзаци четвертий - сьомий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 № 1-р(II)/2022].
Розвиваючи зазначені юридичні позиції, Конституційний Суд України у рішенні від 12.10.2022 №7-р(II)/2022 вказав на те, що встановлений частиною п`ятою статті 17 Основного Закону України обов`язок держави забезпечити соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, поширюється як на громадян України, які безпосередньо перебувають на такій службі, так і на тих, яких звільнено з неї.
Тобто на Державу покладається конституційний обов`язок посиленого соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, а також осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності.
Ключовим у цій справі, є оцінка правомірності дій Пенсійного фонду України у контексті предмету та підстав позову у справі, що розглядається, та обраного позивачем способу захисту своїх прав.
Згідно з частиною першою статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Основними завданнями Пенсійного фонду України є: Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення, загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, передбачених законодавством; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, осіб, які мають право на пільги, а також отримувачів житлових субсидій, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомоги на поховання та інших соціальних виплат, передбачених законодавством; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики, сім`ї та єдності щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Законів України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”; профілактика нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань; проведення перевірки обґрунтованості видачі, продовження листків непрацездатності та документів, що є підставою для їх формування, на базі інформації, що міститься в електронних системах та реєстрах; здійснення контролю за використанням страхувальниками та застрахованими особами страхових коштів; виконання інших завдань, визначених законом.
Згідно з пунктом 7 Положення №280 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Отже, Пенсійний фонд України, відповідно до покладених на нього завдань, лише організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо, зокрема, призначення (перерахунку) і виплати пенсій (підпункт 6 пункту 4 Положення № 280). Спеціальних підрозділів, які безпосередньо призначають (перераховують) та виплачують пенсії в Пенсійному фонді України не створено.
Згідно підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій саме управління Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління.
Згідно з пунктом 12 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 21.12.2022 № 28-2, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.01.2023 за № 124/39180) (далі – Положення № 28-2), головне управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.
Відповідно до пп. 7 п. 4 Положення № 28-2 головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі відповідно до покладених завдань здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
З огляду на вищевикладені норми вбачається, що нарахування (перерахунок) та виплата пенсій військовослужбовцям покладається саме на відповідний територіальний орган Пенсійний фонд України. 
Суд акцентує, Пенсійним фондом України, як суб`єктом владних повноважень в розумінні норм КАС України не призначалась пенсія позивача, не вчинялись дії щодо перерахунку останньої.
Матеріали справи не містять доказів щодо порушення саме Пенсійним фондом України прав та інтересів позивача, Пенсійним фондом України, як суб`єктом владних повноважень в розумінні норм КАС України не призначалась пенсія позивача, не вчинялись дії щодо перерахунку останньої.
Надані позивачем до матеріалів справи докази свідчать, що позивач звертався із відповідними заявами до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а не до Пенсійного фонду України. Нараховані, але не виплачені, кошти у сумі 876 616,64 грн, пов`язані з виконанням рішень у справах №640/5287/20, №640/14014/21, №640/35558/21, №640/20263/22, про що прямо вказує і сам позивач, натомість, Пенсійний фонд України не був учасником даних справ.
Отже, спір у справі, що розглядається, фактично зводиться до питання виконання судових рішень.
Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Частинами другою та четвертою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а на підставі аналізу положень Закону № 1404-VIII дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.
Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Частинами другою та третьою статті 382-3 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.
Ба більше, щодо неповного виконання нарахованих але не виплачених коштів на виконання рішення суду, суд вважає за необхідне роз`яснити, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21.11.2024 №4094-IX, який набрав чинності 19.12.2024, внесено суттєві зміни до положень статті 378 КАС України, зокрема, й у частині зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Так, відповідно до змісту частини першої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону №4094-IX, що діє з 19.12.2024), за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Згідно частини третьої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Отже, з 19.12.2024 приписи статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, доповнено самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення, а саме: невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо, серед іншого, обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, протягом двох місяців з дня набрання таким рішенням законної сили; при чому зміна способу і порядку виконання такого судового рішення відбувається шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
У цій категорії справ зміна способу і порядку виконання рішення можлива, шляхом зміни «зобов`язання здійснити перерахунок та провести виплати за перерахованою пенсією» на «стягнення коштів із державного органу боржника».
Відтак, наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.03.2023 у справі № 420/7631/22, від 02.12.2025 у справі № 640/19433/20, від 17.12.2025 у справі №440/9160/25.
Суд бере до уваги, що питання нарахування і виплати пенсії, які здійснювались/не здійснювались у зв`язку з перерахунками пенсії позивачу на виконання рішень в адміністративних справах, на які посилається позивач, перебуває в нерозривному зв`язку з предметом спору в таких і таке питання беззаперечно стосується порядку виконання судових рішень у вказаній справі.
За таких обставин суд констатує що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги щодо визнання дій Пенсійного фонду України протиправними та зобов`язання його виконати судові рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2020 № 640/5287/20, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2021 № 640/14014/21, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2022 № 640/35558/21, рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 № 640/20263/22, виплати заборгованості ОСОБА_1 у сумі що складає 876616, 64 грн пов`язані з порядком виконання судових рішень в означених справах, а тому позивач має встановлене процесуальним законом право в порядку, визначеному статтями 382, 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та/або заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Викладене свідчить про те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права.
Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.
Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом та не мають визначального значення для вирішення даного спору по суті.
З огляду на відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат у відповідності до положень ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255, 264 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий суддя Жукова Є.О.

Судді Жук Р.В.

Кочанова П.В.