КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10224/2026
Справа № 381/217/26

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

09 липня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Анапріюк С.П. в м. Фастів 30 березня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року позивач ТОВ «ФК «Ейс» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 00-10780267 від 01 січня 2024 року в сумі 32130 грн., покласти на відповідача судові витрати в розмірі 2662,40 грн. судового збору та витрати на правничу допомогу 7000 грн.
Позов мотивував тим, що 01 січня 2024 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 00-10780267 на суму 7350 грн. 
22 січня 2024 року ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «ФК «Макс Кредит» було укладено договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги за кредитним договором.
16 серпня 2024 року ТОВ «ФК «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги за кредитним договором.
При укладенні кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного кредитного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У період відступлень права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору між кредиторами, розмір суми боргу за кредитним договором на момент чергового відступлення права вимоги зазначався у реєстрах боржників. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подачі позовної заяви становить 32130 грн., яка складається із 7350 грн. заборгованості по тілу кредиту, 24780 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 0 грн. заборгованості за штрафними санкціями (пеня. штрафи).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2026 року в позові відмовлено.

Позивач ТОВ «ФК «Ейс», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 00-10780267 від 01 січня 2024 року у розмірі 15858,64 грн., покласти на відповідача судові витрати, а саме судовий збір 6656 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 13000 грн.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що суд першої інстанції визнав факт укладення сторонами кредитного договору та підтвердив наявність зобов`язань, що виникли на його підставі, крім того, суд встановив факт укладення договорів факторингу разом із відповідними додатковими угодами, а також факт переходу права вимоги відповідно до реєстрів, однак відмовив у позові з мотивів нібито неправомірності нарахування відсотків.
Щодо підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, наводив п. 1.2, 1.3 кредитного договору, яким погоджено суму кредиту 7000 грн. та строк кредитування 240 календарних днів до 28 серпня 2024 року.
Зазначав, що сторони погодили тип процентної ставки - фіксована (п. 1.4), стандартна процентна ставка складає 3 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного в п. 1.3 договору. За надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразову комісію у розмірі 5 % від суми кредиту, що складає 350 грн. 
Отже, сума заборгованості, заявника в позові, включає в себе не лише основну суму кредиту та нараховані проценти, але й нараховану комісію, яка чітко передбачена умовами договору та є складовою частиною загальної суми позовних вимог як плата за надання кредиту. Умова щодо сплати комісії є невід`ємною частиною договірних зобов`язань. Позичальник, підписавши кредитний договір, підтвердив ознайомлення та повну згоду з усіма його умовами, включно з положеннями щодо стягнення комісії.
Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості, створений та підписаний ТОВ «Макс Кредит», який ґрунтується на первинних документах, є належним, повним та вичерпним доказом заборгованості, оскільки охоплює всі необхідні обчислення сум, які стягуються, та відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Підписавши кредитний договір, позичальник надав свою згоду на сплату всіх зазначених у ньому платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані.
Пояснював, що відповідно до п. 1.4.2 знижена процентна ставка становить 1,2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за рекомендованою датою погашення процентів, визначеною п. 1.3.1 даного договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 30 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом протягом строку кредитування, визначеного в п. 1.3 цього договору.
Отже, в період з 01 січня 2024 року по 22 січня 2024 року нарахування процентів здійснювалось за зниженою процентною ставкою, тобто 7000 грн. (тіло кредиту) х 1,2 %/100 = 84 грн. в день (п. 1.5.2 договору), що підтверджується розрахунком первісного кредитора ТОВ «Качай гроші». 
Таким чином, відповідно до розрахунку сума заборгованості за основним зобов`язанням 7000 грн., сума заборгованості за нарахованими комісіями 350 грн. та сума заборгованості за нарахованими процентами 1848 грн. 
29 січня 2024 року відповідач відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Качай гроші» вніс суму в розмірі 1848 грн., чим погасив проценти за користування кредитними коштами.
Надалі, відповідно до п. 1.4.1, стандартна процентна ставка складає 3 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного в п. 1.3 цього договору, за виключенням строку кредитування, коли клієнт має право на використання зниженої процентної ставки, у разі, якщо така знижена процентна ставка передбачена договором.
В період з 02 лютого 2024 року по 24 травня 2024 року нарахування процентів здійснювалось за стандартною процентною ставкою, тобто 7000 грн. (тіло кредиту) х 3 %/100 = 210 грн. в день (п. 1.5.1 договору), що підтверджується розрахунком кредитора ТОВ «Макс Кредит».
Враховуючи вищевикладене, нарахування відсотків здійснено у повній відповідності до умов кредитного договору, а саме 147 днів, що відповідає умовам, погодженим сторонами. 
Повідомляв, що оскільки договір кредитної лінії № 00-10780267 укладено 01 січня 2024 року, тобто після внесення змін до вказаного закону, відповідно денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %, і оскільки в розрахунку застосовується процентна ставка 1,2 % та 3 %, скаржником здійснено перерахування загальної суми позовних вимог.
Таким чином, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» нарахування відсотків здійснюється наступним чином: в період з 01 січня 2024 року по 22 січня 2024 року нарахування процентів здійснювалось за зниженою процентною ставкою, тобто 7000 грн. (тіло кредиту) х 1 % = 70 грн. в день. 
70 грн. х 21 день = 1470 грн. (заборгованість по відсоткам з 01 січня 2024 року по 22 січня 2024 року). Таким чином, загальна сума заборгованості становить 8820 грн., що складається з тіла в розмірі 7000 грн., комісії 350 грн. та процентів, нарахованих за даний період в сумі 1470 грн.
29 січня 2024 року відповідач відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Качай гроші» вніс суму в розмірі 1848 грн., чим погасив проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1470 грн. та тіло в розмірі 378 грн. Таким чином, тіло боргу становить 6622 грн.
В період з 02 лютого 2024 року по 24 травня 2024 року нарахування процентів здійснювалось наступним чином: 6622 грн. (тіло кредиту) х 1 % = 66,22 грн. в день.
66,22 грн. х 112 днів = 7416,64 грн. (заборгованість по відсоткам з 02 лютого 2024 року по 24 травня 2024 року).
Таким чином, загальна сума заборгованості становить 6622 грн. (тіло кредиту) + 350 грн. (комісія) + 1470 грн. (заборгованість по відсоткам з 01 січня 2024 року по 22 січня 2024 року) + 7416,64 грн. (заборгованість по відсоткам з 02 лютого 2024 року по 24 травня 2024 року) = 15858,64 грн.
Отже, позивач стягує не 32130 грн., а 15858,64 грн. в зв`язку з перерахуванням процентів відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».
Наводив зміст ст. 204, 526, 611, 1054, 1048, 639, 6, 627 ЦК України.
Посилався на хибність висновків суду першої інстанції, що відповідач повністю виконав свій обов`язок в кредитному зобов`язанні, сплативши борг з надлишком та переплатою на 3050,25 грн.
Пояснював, що 29 січня 2024 року відповідач дійсно здійснив платіж лише в розмірі 1848 грн. на користь ТОВ «Макс Кредит» відповідно до графіка погашення, погодженого сторонами при укладенні кредитного договору. Зазначеним платежем відповідач виконав зобов`язання в обсязі, необхідному для повернення до погодженого графіка погашення, що відображено первинним кредитором у розрахунку заборгованості станом на 02 лютого 2024 року шляхом зазначення в окремій графі «повернення в графік». Звертав увагу, що «повернення в графік» у розрахунку заборгованості - це термін, який означає відновлення відповідності фактичних платежів боржника початковому (або зміненому) графіку платежів, встановленому договором. Це момент, коли після прострочення або порушення строків оплати заборгованість знову обслуговується вчасно. Така інформація має виключно візуально-інформаційний характер і слугує відображенням структури нарахувань. Посилання суду першої інстанції на те, що сума 7350 грн. є оплатою за кредитним договором у розумінні повного або часткового погашення заборгованості, є некоректним та не ґрунтується на матеріалах справи. Із самого графіка погашення вбачається, що «повернення в графік» та погашення заборгованості за кредитним договором є різними за своєю правовою природою діями. 
Таким чином, факт повернення до графіка жодним чином не свідчить про повне погашення заборгованості за кредитним договором і не може тлумачитися як припинення відповідного зобов`язання. 
Отже, суд першої інстанції, не надавши належної оцінки всім наданим сторонами доказам та не дослідивши матеріалів справи у повному обсязі, дійшов передчасного та помилкового висновку. Фактично суд обмежився формальною перевіркою поданих розрахунків, не перевіривши їх правильність та обґрунтованість у відповідності до первинних документів і вимог закону.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01 січня 2024 року ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 00-10780267 у формі електронного документу з використанням електронного підпису (а. с. 89 - 93).
Відповідно до п. 1.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Сума кредитного ліміту складає 7000 грн. Тип кредиту кредитна лінія (п. 1.2 договору). Строк дії кредитної лінії 240 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 28 серпня 2024 року (п. 1.3 договору). Тип процентної ставки фіксована (п. 1.4 договору). 
Згідно п. 1.4.1 договору стандартна процентна ставка складає 3,00 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, зазначеного в п. 1.3 цього договору (за виключенням строку кредитування, коли клієнт має право на використання зниженої процентної ставки - у разі якщо знижена процентна ставка передбачена договором).
Згідно п. 1.4.2 договору знижена процентна ставка складає 1,2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за рекомендованою датою погашення процентів, визначеною п. 1.3.1 даного договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 30 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в п. 1.3 цього договору.
Згідно п. 1.5 договору за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити комісію у розмірі 5,00 % від суми кредиту, що становить 350 грн.

22 січня 2024 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс кредит» укладено Договір факторингу № 22-01/2024 (а. с. 50 - 59).
На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Реєстр прав вимоги Б/Н від 22.01.2024 до Договору факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024», згідно з відомостями якого від ТОВ «Качай гроші» до ТОВ «Макс кредит» перейшло право вимоги до відповідача (а. с. 48).

16 серпня 2024 року ТОВ «Макс кредит» та позивач уклали Договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС (а. с. 38 - 47).
На підтвердження права вимоги позивач надав документ з назвою «Реєстр прав вимоги Б/Н від 16 серпня 2024 року до Договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024», згідно з відомостями якого від ТОВ «Макс кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача (а. с. 35 - 36).

На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 00-10780267 від 01 січня 2024 року, складений кредитором ТОВ «Макс Кредит», згідно з відомостями якого заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 32130 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7350 грн; заборгованість за процентами становить 24780 грн. (а. с. 30).
Також позивачем надано документ з назвою «Виписка з особового рахунка за кредитним договором № 00-10780267, за період з 16 серпня 2024 року по 25 грудня 2025 року заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 32130 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7350 грн; заборгованість за процентами становить 24780 грн. (а. с. 29).

На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідь № 20.1.0.0.0/7-260216/-57108-БТ від 19 лютого 2026 року, згідно з відомостями якої платіжна картка № НОМЕР_1 емітована картка на ім`я ОСОБА_1 . Також надано інформацію про фінансовий номер телефону та підтверджуючий документ про зарахування 7000 грн на банківський рахунок, для обслуговування якого було емітовано зазначену платіжну картку, за вказаний період. Крім того, надано виписку про рух коштів по рахунку за період з 01 січня 2024 року по 06 січня 2024 року з відображенням часу зарахування коштів.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування».
Цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Апеляційний суд зазначає, що факт набуття ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги за кредитним договором № 00-10780267, укладеним 01 січня 2024 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 підтверджується належними доказами, не спростований відповідачем та є доведеним.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № 00-10780267, укладеного 01 січня 2024 року, станом на 16 серпня 2024 року, наданого ТОВ «Макс Кредит» загальна заборгованість складає 32130 грн., з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням - 7000 грн., сума заборгованості за нарахованими відсотками - 24780 грн., сума заборгованості за нарахованими комісіями - 3500 грн.

Апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду першої інстанції на те, що згідно розрахунку заборгованості сума 7350 грн. є оплатою за кредитним договором у розумінні повного або часткового погашення заборгованості, є некоректним та не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки із самого графіка погашення вбачається, що «повернення в графік» та погашення заборгованості за кредитним договором є різними за своєю правовою природою діями.

Таким чином, факт повернення до графіка жодним чином не свідчить про повне погашення заборгованості за кредитним договором і не може тлумачитися як припинення відповідного зобов`язання.

Суд першої інстанції належним чином надані позивачем докази - розрахунок заборгованості не дослідив, а тому дійшов помилкового висновку про те, що оскільки 29 січня 2024 року відповідач сплатив за призначенням «погашення кредиту» 1848,00 грн., 02 лютого 2024 року сплатив за призначенням «повернення в графік» 7350 грн., вказане свідчить, що відповідач повністю виконав свій обов`язок у цьому кредитному зобов`язанні, сплативши борг з надлишком та переплатою на 3050,25 грн., отже, заборгованість з боку відповідача у цих правовідносинах відсутня.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором, а також часткове виконання нею зобов`язань, при цьому обов`язок щодо повного та своєчасного повернення кредитних коштів і сплати нарахованих платежів відповідачем виконаний не був, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості складається із тіла кредиту та заборгованості по відсоткам.
Крім того, суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку, що перше відступлення права вимоги у цих правовідносинах відбулося 22 січня 2024 року, коли первісний кредитор уклав договір факторингу з ТОВ «Макс кредит», і саме з цього часу припинилося право кредитора нараховувати проценти за користування кредитом, новий кредитор не набув право здійснювати фінансові операції стосовно боржника, а лише набув право вимагати виконання зобов`язання у розмірі та обсязі, що існувало на момент його відступлення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16), отже, фактичний строк кредитування становить 21 день, тобто по дату укладення першого договору факторингу, і саме у межах цього строку можуть бути нараховані проценти у спірних правовідносинах.

Однак такі висновки суду першої інстанції зроблено в результаті неправильного застосування норм матеріального права, а саме ст. 1078 ЦК України, якою передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Крім того, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на доказах, наявних у справі, а саме договорах факторингу, укладених 22 січня 2024 року ТОВ «Качай гроші» з ТОВ «Макс Кредит» та 16 серпня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» з ТОВ «ФК «Ейс», за умовами п. 2.3 яких з дати відступлення прав вимоги клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру боржників, та набуває всіх прав за ним. 
У розділі «Визначення термінів» зазначено, що право вимоги - це всі права вимоги клієнта до боржника за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру боржників на дату відступлення прав вимоги, включаючи всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні клієнту у якості кредитора, щодо виплати суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав та/або настане в майбутньому згідно умов укладених між клієнтом та боржником договорів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, на яку послався у своєму рішенні суд першої інстанції, в п. 139 - 141 зазначено, що «139. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом. З цього приводу Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити таке.
140. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, навів висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів.
141. З огляду на мотивувальну частину цієї постанови Велика Палата Верховного Суду уточнює вказаний вище висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».

Враховуючи вищевикладене, правові висновки, якими керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення, у наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 відсутні, оскільки розглянута нею виключна правова проблема стосувалася інших правовідносин, а тому постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 не може вважатися релевантною до спірних правовідносин і застосована судом першої інстанції безпідставно.

Отже, подальші висновки суду першої інстанції, що фактичний строк кредитування становить 21 день, тобто по дату укладення першого договору факторингу, і що саме у межах цього строку можуть бути нараховані проценти у спірних правовідносинах, зроблено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, що у сукупності з вищенаведеними помилковими висновками суду про погашення відповідачем кредиту призвело до неправильного вирішення справи.

За даних обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс», апеляційний суд виходить із того, що умови кредитного договору від 01 січня 2024 року № 00-10780267 відповідачем належним чином не виконані, відповідач отримала кредит у сумі 7000 грн., які нею повернуті не були, комісія за видачу кредиту і проценти за користування кредитом в повному обсязі не сплачені. Право вимоги до відповідача в результаті укладення договорів факторингу було відступлене на користь позивача, а тому підлягає захисту в судовому порядку.

Апеляційним судом досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості у взаємозв`язку з випискою по рахунку, яка є належним доказом зарахування коштів на особовий рахунок відповідача. Відповідачем наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростовано, власного розрахунку не надано.

З урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, відсотки з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (120 днів перехідного періоду) мали нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %, з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) - в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5 %, з 20 серпня 2024 року - не більше 1 %.

Із наданого позивачем до апеляційного суду нового розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «ФК «Ейс» здійснило перерахунок відсотків та загальної суми позовних вимог відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», а саме: в період з 01 січня 2024 року по 22 січня 2024 року нарахування процентів здійснювалось за зниженою процентною ставкою, тобто 7000 грн. (тіло кредиту) х 1 % = 70 грн. в день. 
70 грн. х 21 день = 1470 грн. (заборгованість по відсоткам з 01 січня 2024 року по 22 січня 2024 року), і загальна сума заборгованості за цей період становить 8820 грн., що складається з тіла в розмірі 7000 грн., комісії 350 грн. та процентів, нарахованих за даний період в сумі 1470 грн.
29 січня 2024 року відповідач відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Качай гроші» вніс суму в розмірі 1848 грн., чим погасив проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1470 грн. та тіло в розмірі 378 грн. Таким чином, тіло боргу становить 6622 грн.
В період з 02 лютого 2024 року по 24 травня 2024 року нарахування процентів здійснювалось наступним чином: 6622 грн. (тіло кредиту) х 1 % = 66,22 грн. в день.
66,22 грн. х 112 днів = 7416,64 грн. (заборгованість по відсоткам з 02 лютого 2024 року по 24 травня 2024 року).
Отже, загальна сума заборгованості становить 6622 грн. (тіло кредиту) + 350 грн. (комісія) + 1470 грн. (заборгованість по відсоткам з 01 січня 2024 року по 22 січня 2024 року) + 7416,64 грн. (заборгованість по відсоткам з 02 лютого 2024 року по 24 травня 2024 року) = 15858,64 грн.

Апеляційним судом перевірено правильність здійсненого ТОВ «ФК «Ейс» розрахунку заборгованості, і зроблено висновок, що такий розрахунок вимогам Закону України «Про споживче кредитування» відповідає, оскільки застосована позивачем денна процентна ставка 1 % не перевищує законодавчі обмеження. 

Таким чином, в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором від 01 січня 2024 року № 00-10780267 з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Ейс» підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 15858,64 грн., з яких 6622 грн. - тіло кредиту, 350 грн. - сума комісії за видачу кредиту, 8886,64 грн. - сума заборгованості за відсотками.

В іншій частині позов задоволенню не підлягає із наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат, і оскільки за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено на 49 % (стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 15858,64 грн. із заявлених до стягнення 32130 грн.), з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволення позову та апеляційної скарги, яку задоволено повністю, в розмірі 5298,18 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 6000 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, додаткову угоду № 25770753725 від 11 вересня 2025 року; акти прийому-передачі наданих послуг від 25 грудня 2025 року на суму 7000 грн. за підготовку та складання позовної заяви і адвокатських запитів, та від 03 квітня 2026 року на суму 6000 грн. за складання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підставі викладеного, керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності та розумності, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, витрачений час, а також враховуючи, що справа є типовою для категорії спорів про стягнення заборгованості за кредитним договором, не пов`язана зі необхідністю застосування нових або спірних правових позицій, не вимагала проведення процесуальних дій або подання значної кількості доказів, обсяг матеріалів справи є незначним, позовні вимоги за наслідками апеляційного перегляду задоволені на 49 %, апеляційний суд вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у загальному розмірі 5000 грн., що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, обсягу матеріалів, необхідних процесуальних дій сторони.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2026 року скасувати та прийняти нову постанову.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (м. Київ вул. Поправки Юрія, буд. 6 кабінет 13 код ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за кредитним договором від 01 січня 2024 року № 00-10780267 в загальному розмірі 15858,64 грн., з яких 6622 грн. - тіло кредиту, 350 грн. - сума комісії за видачу кредиту, 8886,64 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також судовий збір в розмірі 5298,18 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
В решті позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.