РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2026 року | м. Рівне | №460/4119/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
| ОСОБА_1
до | Військової частини НОМЕР_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2
| про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 у призначенні виплати частки грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , яка згідно з Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не належить до кола осіб для отримання вказаних виплат та зобов`язати припинити виплату;
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 у наданні відмови у призначенні виплати частки грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_3 позивачу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на заяву про призначення виплати грошового забезпечення зниклого безвісті від 13.10.2025 року, яка була направлена представником позивача до Військової частини НОМЕР_1 , відповідач надав відповідь листом №4784/68/9536 від 29.10.2025 року, де відмовив позивачу у виплаті грошового забезпечення і додатково повідомив, що грошове забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_3 отримує законний представник його неповнолітньої дити ОСОБА_2 , яка відноситься до першої черги родичів, які мають право на отримання грошового забезпечення. Зауважує, що являється рідною сестрою військовослужбовця, є членом його сім`ї другого ступеня споріднення, що підтверджує її належність до кола осіб, які можуть претендувати на соціальний захист у випадку зникнення безвісти військовослужбовця.
Ухвалою суду від 10.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з огляду на те, що ОСОБА_1 на момент подачі заяви відноситься до другої черги отримання грошового забезпечення військовослужбовця оскільки являється повнолітньою сестрою, а отже немає права на отримання виплати. Постановою Кабінету Міністрів України №449 від 15.04.2025 року яка затвердила зміни до постанови КМУ №884 пунктом 3 передбачено, що до заяви для виплати грошового забезпечення додаються такі документи: призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення,-для виплати грошового забезпечення повнолітнім дітям військовослужбовців, їх рідним братам (сестрам), законний представник яких є військовослужбовець. Під поняттям "законний представник" слід вважати військовослужбовця, який призначений опікуном (піклувальником) над: повнолітньою дитиною, повнолітнім рідним братом (сестрою), які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (Глава 6 Цивільного кодексу України). Однак ОСОБА_4 документів підтверджуючих, що ОСОБА_3 був її представником не надала.
Ухвалою суду від 13.07.2026 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 .
У поясненнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 просила у задоволенні позову відмовити повністю.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_3 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 (наразі військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військової частини НОМЕР_2 ) на посаді стрілець-санітар 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти та був оголошений безвісти зниклим 26.07.2024 в районі населеного пункту Торецьк, Донецької обласі, під час виконання бойового завдання в зоні проведення бойових дій, зникнення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини відповідно до документу про Сповіщення сім`ї №114 від 30.07.2024 №7668.
ОСОБА_1 є рідною сестрою військовослужбовця ОСОБА_3 .
На заяву про призначення виплати грошового забезпечення зниклого безвісті від 13.10.2025 року, яка була направлена представником позивача до Військової частини НОМЕР_1 , відповідач надав відповідь листом №4784/68/9536 від 29.10.2025 року, де відмовив позивачу у виплаті грошового забезпечення і додатково повідомив, що грошове забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_3 отримує законний представник його неповнолітньої дити ОСОБА_2 , яка відноситься до першої черги родичів, які мають право на отримання грошового забезпечення.
Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернулася до суду з позовом.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Преамбулою Закону № 2011-ХІІ визначено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно із статтею 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1-1 Закону № 2011-ХІІ законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
За приписами пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Пунктом 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (зі змінами, далі - Порядок № 884; в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 № 449), цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - визначені особи).
Згідно із пунктом 3 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Пунктом 3 Порядку № 884 визначено також перелік документів, які додаються до заяви про виплату грошового забезпечення, серед яких: копія документа, що підтверджує: призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення, - для виплати грошового забезпечення повнолітнім дітям військовослужбовців, їх рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
За змістом пункту 4 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає заяву про виплату та додані до неї документи і приймає рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам або про відмову у виплаті грошового забезпечення.
Рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам приймається на підставі:
документів, визначених у пункті 3 цього Порядку;
інформації, отриманої з державних реєстрів;
копії особистого розпорядження на випадок полону (за наявності).
Рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення у письмовій формі доводиться до відома заявника протягом 15 календарних днів з дня подання заяви про виплату з обов`язковим зазначенням підстави у разі відмови у такій виплаті.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам у разі:
подання заяви про виплату особами, не передбаченими в пункті 1 цього Порядку, а також визначеними особами, які мають (набули) громадянство Російської Федерації чи Республіки Білорусь, або постійно проживають на території таких країн, або засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку;
з`ясування в установленому порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовців у полон, самовільного залишення ними військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирства.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам не позбавляє їх права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється:
особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
Аналіз пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, пункту 6 Порядку № 884 дає підстави дійти висновку про те, що за військовослужбовцями, зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення, та здійснюється: 1) особам, визначеним в особистому розпорядженні; 2) у разі відсутності особистого розпорядження - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців; 3) у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та інших осіб, зазначених в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці. При цьому, грошове забезпечення рідним братам (сестрам) здійснюється за умови, що військовослужбовці є їх законними представниками, а на підтвердження цього факту відповідно до пункту 3 Порядку № 884 необхідно подати разом із заявою про виплату копію документа, що підтверджує: призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 (наразі військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військової частини НОМЕР_2 ) на посаді стрілець-санітар 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти та був оголошений безвісти зниклим 26.07.2024 в районі населеного пункту Торецьк, Донецької обласі, під час виконання бойового завдання в зоні проведення бойових дій, зникнення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини відповідно до документу про Сповіщення сім`ї №114 від 30.07.2024 №7668.
Матеріали справи не містять доказів того, що військовослужбовець складав особисте розпорядження.
Отже, позивач відповідно до абзацу п`ятого пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ мала б право на отримання грошового забезпечення лише за умови, що її рідний брат, зниклий безвісти військовослужбовець ОСОБА_3 є законним представником позивачки.
Проте, ні до звернення, адресованого відповідачу щодо виплати грошового забезпечення, ні до суду позивачка не подала документів, які підтверджують, що її рідний брат, зниклий безвісти військовослужбовець ОСОБА_3 є законним представником позивачки. Тобто, позивачка не підтвердила право на отримання грошового забезпечення відповідно до абзацу п`ятого пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ.
Більше того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 є батьком неповнолітнього ОСОБА_5 ( свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) законним представником якого є ОСОБА_2 .
Рішення про виплату ОСОБА_2 командуванням було прийнято на підставі наданого пакету документів через ТЦК та СП, а саме заяви ОСОБА_2 з додатками та на підставі отриманої інформації із витягів державного реєстру актів цивільного стану громадян.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були відсутні правові та фактичні підстави для прийняття рішення про виплату частки грошового забезпечення за звернення позивачки (з огляду на неподання документів, які підтверджують, що її рідний брат, зниклий безвісти військовослужбовець є законним представником позивачки та факту наявності у нього неповнолітнього сина - ОСОБА_5 ), під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про порушення права на отримання грошового забезпечення за безвісті відсутнього брата, оскаржувані у цій справі дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачці грошового забезпечення є правомірними та такими, що вчинені відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, тому у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог належить відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до норм ст. 139 КАС України відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 07 серпня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Борисенко Аліна Олексіївна 

Суддя       С.А. Борискін