10 вересня 2026 року

Справа № 642/2000/26
Провадження № 2/642/2688/26
РІШЕННЯ
Іменем України
10 вересня 2026 року Холодногірський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого - судді Грінчук О.П.,
за участю секретаря – Панової М.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» в особі філії «Харківзбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
в с т а н о в и в:
Заочним рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 29.04.2026 позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено та стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 , в розмірі 48 754 грн. 44 коп., з яких: -45 222.91 грн. за послугу з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.22р) за період з 01.06.13 по 31.01.26; -1008.48 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.22 по 31.01.26; -869.89 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.22 по 31.01.26; -інфляційні втрати в сумі 1202.31 грн., період нарахування 01.05.2019-31.01.2022; -3% річних в сумі 450.85 грн., період нарахування 01.05.2019-31.01.2022.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 31.07.2026 заочне рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 29.04.2026 скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано 15-денний строк на подання відзиву на позов, позивачу – 5-денний строк з дня отримання відзиву – на подання відповіді на відзив.
Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, до суду не надходило.
11.08.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому остання зазначає, що відповідач не погоджується із розміром заборгованості та вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, з огляду на порушення позивачем строків позовної давності до вимог за період з 01.06.2013 по 30.09.2019. Також представник зазначила, що із 29.12.2004 відповідач не проживає за своєю реєстрацію АДРЕСА_1 , а фактично проживає в АДРЕСА_2 , що, на думку представника, суттєво впливає на нарахування заборгованості та відсутність споживання послуг позивача відповідачем. Крім того, представник вказала, що позивачем не доведено правильності рохрахунку в частині нарахувань, які залежать від кількості осіб. Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних представник зазначила, що у зв`язку зі спливом позовної давності до основної вимоги, тому і вважається, що позовна давність сплила і до додаткової.
Копія відзиву представника відповідачів доставлена до Електронного кабінету позивача, КП «ХТМ», 11.08.2026, що підтверджується квитанцією №8315437 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.
У строк, встановлений судом в ухвалі від 31.07.2026, а також станом на день розгляду справи, позивачем не надано до суду відповіді на відзив.
Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявними матеріалами.
У зв`язку з розглядом справи без виклику сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , із 01.09.1995.
КП «Харківські теплові мережі» як теплопостачальна організація надає послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води мешканцям багатоквартирних будинків м. Харкова, керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830. 
Відповідно до ст. ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 (який діяв на час виникнення спірних правовідносин, та до 01.05.2019) послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання віднесено до комунальних. 
Згідно з ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) - Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до ч.1 п.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 (введений в дію з 01.05.2019, який також діяв в момент спірних правовідносин), до житлово-комунальних послуг належать, в тому числі, постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
Згідно з п.5 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, які діяли в період виникнення між сторонами правовідносин, до 02.02.2022, також встановлюють обов`язок споживача оплачувати послуги у встановлені законом строки.
Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (які діяли в спірний період, до 02.02.2022), споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Законом України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, визначено споживача теплової енергії, як фізичну особу, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичну особу, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.
Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.
За змістом ст. 24 ч. 3 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відсутність відповідного договору не є підставою для відмови у стягненні заборгованості за послуги опалення, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією в даних правовідносинах є надання послуг та їх отримання відповідачем.
Разом з тим, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року.
3 1 грудня 2021 року на підставі частини 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 N? 2189-VIII у багатоквартирних будинках набрали чинності індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання та опубліковані на офіційному сайті КП "Харківські теплові мережі" в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 31 жовтня 2021 року (далі - Індивідуальні договори).
Відповідно до п. 4 Індивідуальних договорів фактом приєднання споживача до умов договору (акцеп-тування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Згідно з п. 5 Індивідуальних договорів Виконавець зобов?язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов?язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу.
Розрахунковим періодом відповідно до п. 32 Індивідуальних договорів є календарний місяць.
Згідно з п. 34 Індивідуальних договорів споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Пунктами 51, 52 Індивідуальних договорів передбачено, що договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (п. 51). Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний період (п. 52).
Виходячи з положень п. 4 Індивідуальних договорів датою їх акцептування є 01.12.2021, тобто факт отримання послуг.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189, плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:
- плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;
- плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України;
- плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Cтаттею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. (п.5 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).
На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 №1186 «Про визначення виконавців послуг у житловому фонді міста Харкова» КП "Харківські теплові мережі" є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
У період з березня 2007 року по червень 2022 року КП "Харківські теплові мережі" здійснювало технічне та аварійне обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Харкова на підставі укладеного договору з балансоутримувачем зазначеного житлового фонду КП "Жилкомсервіс".
З 1 липня 2022 року набрали чинності публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності та публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності. які опубліковані на офіційному сайті КП "Харківські теплові мережі" в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 01 червня 2022 року (далі - Публічні договори). Зазначені договори укладені з урахуванням ст.ст. 11, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
Згідно з п. 2 Публічних договорів договір вважається укладеним між виконавцем та споживачами багатоквартирного будинку через 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця (https://www.hts.kharkov.ua), якщо протягом цього періоду власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, не повідомили виконавця про свою відмову від укладення договору.
Відповідно до п. 4 зазначених договорів фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Відповідно до п. 5 Публічних договорів виконавець зобов?язується надати споживачу послуги з технічного (у тому числі аварійного) обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, постачання гарячої води, а споживач зобов?язується своєчасно і в повному обсязі оплатити виконавцю надані послуги за затвердженою вартістю в строки та умовах, визначених цим договором.
Пунктами 13, 14, 15 Публічних договорів передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць (п. 13). Плата за послугу включається до єдиного рахунку на оплату послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (п. 14). Споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за отримані послуги (п. 15).
Згідно з пунктами 30, 31 Публічних договорів договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (п. 30). Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, цей договір вважається продовженим на черговий однорічний термін (п. 31).
Виходячи з положень статті 4 зазначених Публічних договорів датою їх акцептування є 01.07.2022, тобто факт отримання послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями.
Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Недотримання вимог законодавства щодо належного виконання зобов`язання призводить до порушення зобов`язань.
Постачання теплової енергії та гарячої води у багатоквартирні будинки м. Харкова КП «Харківські теплові мережі» здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України).
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Повно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, письмові пояснення та заперечення відповідача, суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 зареєстрований за адресою виникнення боргу у спірний період, на нього покладається обов`язок зі сплати комунальних послуг. 
Також при вирішенні спору суд враховує, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
Щодо посилання відповідача на те, що він з 2004 року фактично проживає за іншою адресою, а тому фактично не користувався послугами позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до довідки адміністратора ЦНАП Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської обл. від 29.06.2026, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , з 29.12.2004 по теперішній час. 
Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. 
Згідно ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання із особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. 
Згідно зі ст.7 ч.1 п.6, ч.2 п.11 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; споживач також має інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. 
Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005, встановлено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання); несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою (п.п.1,3 п.29). 
Виконавець зобов`язаний зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання) (п.п.14 п.32). 
Згідно з п.п. 7 п. 45 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690, споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору.
Крім того, згідно п.п. 3 п.1 Постанови КМУ від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» забороняється: стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).
В той час, відомостей про те, що відповідач надавав позивачу (виконавцю комунальних послуг) у паперовій або електронній формі будь-які документи, що підтверджують його відсутність у житловому приміщенні за адресою зареєстрованого місця проживання, суду не було надано. Також відповідачем не надано доказів, що він звертався до позивача з питань здійснення перерахунку, зміни кількості проживаючих у помешканні осіб.
Отже, оскільки споживачем (відповідачем) не було повідомлено КП про не проживання у квартирі за адресою зареєстрованого місця проживання (адреси виникнення боргу), підстави для застосування положень закону про звільнення його від сплати комунальних послуг/їх зменшення, - відсутні.
Відтак, заперечення відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Обставини щодо належного виконання позивачем своїх зобов`язань з надання житлово-комунальних послуг за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача ( АДРЕСА_1 ) підтверджуються матеріалами справи, які також не спростовані відповідачем. Доказів ненадання позивачем послуг або надання їх неналежної якості, матеріали справи не містять та відповідачем не зазначаються.
Щодо заперечення представника відповідача в тій частині, що позивачем не доведено правильності рохрахунку в частині нарахувань, які залежали від кількості осіб, суд констатує, що графа у відомості нарахувань, де, як зазначає представник відповідача, вказано розрахунок на 2 осіб, а з 01.10.2021 на 1 особу - проведено позивачем саме щодо послуги постачання гарячої води, нарахування за яку становлять 0 грн. Однак, у даній позовній заяві позивачем не заявляються вимоги про стягнення заборгованості за послугу постачання гарячої води, а заявлено щодо послуги з постачання саме теплової енергії на опалення житла в опалювальні періоди.
Суд також звертає увагу відповідача та його представника, що статтею 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії №830 передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Відтак, нарахування заборгованості за послугу теплової енергії проведено позивачем з розрахунку не кількості осіб, а з рохрахунку опалювальної площі у кв. АДРЕСА_3 (24.73 кв.м.), що відповідає нормам законодавства. 
Інші нарахуваня, а саме абонентська плата та технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, також проведені позивачем незалежно від кількості зареєстрованих осіб.
Таким чином, відповідач, будучи споживачем послуг позивача, сплачував надані позивачем послуги несвоєчасно та не в повному обсязі, в результаті чого у нього утворилася заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» у розмірі: 48 754.44 грн., з яких: 45222.91 грн. за послугу з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.22р) за період з 01.06.13 по 31.01.26; 1008.48 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.22 по 31.01.26; 869.89 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.22 по 31.01.26.
З огляду на зазначене, суд вважає доведеним позивачем факт невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості отриманих комунальних послуг за період з 01.06.2013 по 31.01.2026.
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).
Виходячи з правового аналізу наведених норм суд зазначає, що строк позовної давності може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, виключно у тому випадку, коли судом буде встановлено, що було порушено право позивача та воно підлягає судовому захисту, але у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності, суд дійде висновку про наявність підстав для відмови у позові.
Як свідчать матеріали справи, датою звернення позивачем із даною позовною заявою є 19.06.2026, а період нарахуванням останнім заборгованості становить з вересня 2017 року по квітень 2026 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX, перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21.
Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови № 211 з наступними змінами).
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року).
Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду 06 вересня 2023 року у справі №910/18489/20, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі 947/8885/21.
Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який триває досі, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупинявся на строк дії такого стану. Законом України №4434-IX з 04.09.2025 скасовано зупинення строку позовної давності.
Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, на пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме дату звернення КП «ХТМ» із даною позовною заявою до суду – 17.03.2026, та період нарахування останнім заборгованості із червня 2013 року, суд констатує, що початок строку позовної давності вважається за три роки до введеного карантину, а саме з 12 березня 2017 року.
Відтак, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період із 01.06.2013 до 11.03.2017 сплила, а тому, беручи до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
В той час, стягненню підлягає заборгованість за комунальні послуги за період з 12 березня 2017 року по 31 січня 2026 року (в межах позовних вимог), яка вирахувана судом на підставі наданого позивачем розрахунку шляхом додавання сум, нарахованих за зазначений період, та яка складає - 37 916.53 грн. за послугу з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.22р) за період з 12.03.2017 по 31.01.26; 1008.48 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.22 по 31.01.26; 869.89 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.22 по 31.01.26.
Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 1202.31 грн., період нарахування 01.05.2019-31.01.2022; та 3% річних в сумі 450.85 грн., період нарахування 01.05.2019-31.01.2022, суд зазначає, що таке нарахування проведено позивачем за період, який входить в строк, до якого позовна давність не застосовується.
Крім того, щодо правомірності нарахування 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Згідно позову, представник позивача нарахував відповідачу інфляційні втрати в сумі 1202.31 грн., період 01.05.2019 – 31.01.2022; 3% річних в сумі 450.85 грн., період 01.05.2019 – 31.01.2022.
Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введенню воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який згодом неодноразово продовжувався та триває досі станом на день розгляду справи.
Суд вважає, що оскільки частина заборгованості та, відповідно, 3% річних та інфляційні витрати, нараховані на борг до 24.02.2022, тобто за період до введення на території України воєнного стану, тому не підлягає застосуванню Постанова КМУ від 05.03.2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою до припинення чи скасування воєнного стану в Україні заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість утворену за несвоєчасне та / або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги. Згідно п.2 вказаної постанови, вона застосовується з 24.02.2022, при цьому, нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що встановлено ст. 58 Конституції України, а тому підприємство правомірно звернулося із вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на борг за період до 24.02.2022.
Інші заперечення відповідача не спростовують виниклі у нього зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, із застосуванням позовної давності до частини позовних вимог позивача, а саме в загальному розмірі 41 448.06 грн., з яких: - 37 916.53 грн. за послугу з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.22р) за період з 12.03.2017 по 31.01.26; 1008.48 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.22 по 31.01.26; 869.89 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.22 по 31.01.26, інфляційні втрати в сумі 1202.31 грн., період нарахування 01.05.2019-31.01.2022; 3% річних в сумі 450.85 грн., період нарахування 01.05.2019-31.01.2022.
Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме щодо направлення відповідачу копії позову з додатками поштовим шляхом.
Частинами 1-3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, cудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позову до суду позивачем сплачено 2662.40 грн. судового збору.
Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог, тобто в розмірі 2263.41 грн.
Крім того, як вбачається з опису вкладення поштових відправлень, а також копії квитанції Укрпошта від 13.03.2026, позивачем на адресу відповідача направлено копію позовної заяви з додатками, за що позивачем було сплачено такі поштові послуги в розмірі 120 грн. 
Вказані витрати, які були понесені позивачем на направлення копій документів відповідачу, суд відносить до витрат, пов`язаних з розглядом справи, які відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 102.01 грн.
Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст.13, 76-81, 133, 141, 178, 247, 263-265 ЦПК України, ст. 509, 526, 610, 625 ЦК України, суд, - 
ухвалив:
Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» в особі філії «Харківзбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» особі філії «Харківзбут» (р/р НОМЕР_1 АТ “ПУМБ”, МФО 334851, код ЄДРПОУ 45929670) заборгованість за житлово-комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 , в розмірі 41 448 (сорок одна тисяча чотириста сорок вісім) грн. 06 коп., з яких: 
- 37 916.53 грн. за послугу з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.22р) за період з 12.03.2017 по 31.01.26; 
- 1008.48 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.22 по 31.01.26; 
- 869.89 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.22 по 31.01.26, 
- інфляційні втрати в сумі 1202.31 грн., період нарахування 01.05.2019-31.01.2022; 
- 3% річних в сумі 450.85 грн., період нарахування 01.05.2019-31.01.2022. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» особі філії «Харківзбут» (р/р НОМЕР_1 АТ “ПУМБ”, МФО 334851, код ЄДРПОУ 45929670) судовий збір у розмірі 2263 (дві тисячі двісті шістдесят три) грн. 41 коп., та витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 102 (сто дві) грн. 01 коп.
В іншій частині вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Холодногірський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст судового рішення складено 10.09.2026.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін:
Позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код ЄДРПОУ 31557119, в особі філії «Харківзбут» (м. Харків, пр. Ювілейний, 28-а, код ЄДРПОУ 45929670).
Відповідач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання:  АДРЕСА_2 .

Головуючий