Справа № 509/2539/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Козирського Є.С,
секретаря Лепешенкової В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА ЛТД», третя особа – ОСОБА_2 про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2026 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) Поновити ОСОБА_1 на посаді голови ліквідаційної комісії (ліквідатора) ТОВ «ОМЕГА ЛТД» (ЄДРПОУ 32635077) з 26 листопада 2025 року; 2) Допустити негайне виконання рішення про поновлення на підставі ст. 430 ЦПК України; 3) Стягнути з ТОВ «ОМЕГА ЛТД» на користь Позивача заборгованість із заробітної плати (грошову винагороду ліквідатора) за період липень 2021 – 26.11.2025 у розмірі 765 000,00 грн. відповідно до ч. 3 ст. 115 КУзПБ (2 МЗП на місяць); 4) Стягнути з ТОВ «ОМЕГА ЛТД» на користь Позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 26.11.2025 по день фактичного поновлення (орієнтовно 80 000,00 грн., уточнюється); 5) Стягнути з ТОВ «ОМЕГА ЛТД» на користь Позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП з 26.11.2025 по день фактичного розрахунку (орієнтовно 80 000,00 грн., уточнюється); 6) Стягнути з ТОВ «ОМЕГА ЛТД» на користь Позивача середній заробіток за затримку видачі трудової книжки з 26.11.2025 по день фактичної видачі; 7) Стягнути з ТОВ «ОМЕГА ЛТД» на користь Позивача моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. 8) Стягнути з ТОВ «ОМЕГА ЛТД» на користь Позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 199 861,20 грн. (базовий гонорар 181 692,00 грн. + гонорар успіху 18 169,20 грн.).
В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач відповідно до рішення уповноваженого органу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА ЛТД» з липня 2021 року обіймав посаду голови ліквідаційної комісії (ліквідатора) ТОВ «ОМЕГА ЛТД» (ЄДРПОУ: 32635077) та перебував у трудових відносинах із Товариством на підставі укладеного між ним та Товариством трудового договору. 26 листопада 2025 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесено зміни, якими позивача усунуто з посади голови ліквідаційної комісії та на його місце призначено ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ). Таким чином, датою фактичного звільнення є 26 листопада 2025 року.
На момент прийняття оспорюваного рішення та внесення відповідних змін до ЄДР позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах України (в/ч НОМЕР_2 , військове звання – майор) та був позбавлений можливості дізнатися про своє звільнення, оскарження рішення і вжити заходів щодо захисту своїх прав. Про факт звільнення (зміни до ЄДР від 26.11.2025) позивач дізнався лише 15 квітня 2026 року під час перебування у щорічній відпустці в місті Одеса, що підтверджується відпускним квитком № 310 від 29.03.2026 р. (в/ч НОМЕР_2 , термін: 30.03.2026-15.04.2026).
Загальний розмір позовних вимог (станом на 19.04.2026, підлягає уточненню на день ухвалення рішення): 975 000,00 грн. (765 000,00 заборгованість із заробітної плати за період липень 2021 – 26.11.2025 + 80 000,00 середній заробіток за час вимушеного прогулу + 80 000,00 відповідальність за затримку розрахунку при звільненні + 50 000,00 моральна шкода). 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2026 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 12 травня 2026 року на 15:00 год. у залі судового засідання в приміщенні суду з викликом сторін.
07 травня 2026 року відповідачем подано до суду заяву про відкладення розгляду справи та продовження строку на подання відзиву на позов.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 травня 2026 року розгляд справи перенесено на 16 червня 2026 року на 15:00 год.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву від 21 травня 2026 року, в якому відповідач категорично не погоджується з її змістом та вимогами у повному обсязі з огляду на наступне. 
Відповідач зазначив, що починаючи з серпня 2012 року ТОВ «ОМЕГА ЛТД» перебуває в стані припинення, що не пов`язано з його банкрутством, інформація про що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 37507541 від 14.05.2026 року. У вересні 2021 року рішенням уповноваженого органу відповідача ОСОБА_1 призначено головою комісії з припинення (ліквідатором) ТОВ «ОМЕГА ЛТД», відомості про що у встановленому порядку було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21 вересня 2021 року. У листопаді 2025 року рішенням уповноваженого органу відповідача повноваження ОСОБА_1 припинено та призначено новим головою комісії з припинення (ліквідатором) ТОВ «ОМЕГА ЛТД» Кабак Святослава Вікторовича, відомості про що у встановленому порядку було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26 листопада 2025 року.
Вчиняючи всі вищезазначені дії, відповідач керувався встановленими законодавством процедурами та діяв у повній відповідності до Статуту ТОВ «ОМЕГА ЛТД», зокрема згідно з його розділами 8 «Склад та компетенція органів управління і контролю та порядок прийняття ними рішень» та 16 «Припинення діяльності Товариства». Таким чином, ОСОБА_2 , учасник ТОВ «ОМЕГА ЛТД», якому належить 80 % розміру частки в статутному капіталі, діючи в межах законодавства та Статуту, міг приймати згадані вище рішення про призначення та припинення повноважень голови комісії з припинення (ліквідатора) ТОВ «ОМЕГА ЛТД». Відповідно, дані рішення є такими, що повністю відповідають чинному законодавству.
Відповідач стверджує, що прийняття загальними зборами учасників (учасником) ТОВ «ОМЕГА ЛТД» рішення про призначення ліквідатора наділяє відповідну особу управлінськими функціями у сфері корпоративного права, але не зумовлює виникнення з нею трудових відносин. Зокрема, ані Кодекс законів про працю України (далі – КЗпП України), ані інші акти законодавства України, прийняті відповідно до нього, не передбачають такої підстави виникнення трудових відносин, як ухвалення рішення загальними зборами учасників товариства про призначення особи ліквідатором. Відповідне рішення та проведена на підставі нього реєстраційна дія, що є корпоративними за своїм характером, не можуть ототожнюватись із укладанням трудового договору та виникненням трудових відносин між товариством та ліквідатором, як найманим працівником. У зв`язку з цим відповідач наголошує на тому, що призначення позивача ліквідатором фактично та юридично не призвело до виникнення трудових відносин між сторонами. Відповідач звертає увагу, що позивачем не надано до позовної заяви в якості доказу належним чином завірену копію трудового договору чи контракту, про який зазначено у позові. Позивач також не надав жодних інших доказів фактичного існування між ним та відповідачем трудових відносин. Відповідач не мав жодних домовленостей з позивачем щодо будь-яких оплат у зв`язку з призначенням останнього в якості ліквідатора ТОВ «ОМЕГА ЛТД».
У зв`язку з цим відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, посилання у позові на порушення відповідачем норм трудового законодавства, зокрема щодо відсутності підстав і повідомлення про звільнення в установленому законом порядку, нездійснення розрахунку у день звільнення, невидачі трудової книжки, відсутності наказу про звільнення тощо. Відповідно, норми трудового законодавства не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору.
Також відповідач зазначив, що із затвердженням у жовтні 2021 року ліквідаційного балансу ТОВ «ОМЕГА ЛТД» фактично обсяг повноважень його ліквідатора було вичерпано. Жодних доказів фактичного виконання функцій ліквідатора за період з жовтня 2021 року по квітень 2026 року (місяць подання позову) позивачем не надано. А перебуваючи на службі у Збройних Силах України, маючи військове звання майора та враховуючи специфіку роботи у військовій частині, позивач не міг виконувати іншу оплачувану роботу відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції, про що йому було відомо. Відповідно, з метою дотримання корупційного законодавства позивач не мав виконувати функції ліквідатора ТОВ «ОМЕГА ЛТД» на оплатній основі.
Крім цього, відповідач звернув увагу, що в якості обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається у позові на низку постанов Верховного Суду та норм законодавства, проте шляхом перевірки офіційного вебпорталу парламенту України, судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень можна встановити, що майже всі з перерахованих судових рішень Верховного Суду не існують в реальності, а частина норм законодавства має інший зміст або втратила чинність. Зазначені в позовній заяві номери справ та дати ухвалення постанов є вигаданими, а посилання на сформовані висновки – неправдивими. Відповідно, позов не містить належного правового обґрунтування та підкріплення судовою практикою, правові підстави позову є вигаданими, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. 
Отже, відповідач наполягав, що: 
- у позовних вимогах позивача має бути відмовлено у повному обсязі, оскільки норми законодавства про працю, на підставі яких вони заявлені, не поширюються на відносини між позивачем та відповідачем, а навіть детальний та логічний підхід до аналізу кожної з цих вимог свідчить про їх необґрунтованість, суперечливість одна одній, невідповідність фактичним обставинам справи та недоказовість: (а) відповідач перебуває в стані припинення, що не пов`язано з його банкрутством, і тому застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що втратив чинність 21.10.2019 року, і Кодексу України з процедур банкрутства взагалі неможливе при вирішенні даної справи; б) у різних частинах позову містяться різні посилання на нормативну базу щодо однієї і тієї ж вимоги; в) надаючи розрахунок заборгованості із заробітної плати, позивач та його представник охоплюють період з 01 липня 2021 року по 26 листопада 2025 року, при цьому незрозуміло, з огляду на які міркування нібито початок виникнення права вимоги пов`язаний із липнем 2021 року; г) позов не містить підтверджень, що оплата праці позивача в якості ліквідатора взагалі була встановлена та який був її розмір; ґ) відповідно до Закону України від 01.07.2022 року № 2352-IX, починаючи з 19.07.2022 року частину 3 статті 119 КЗпП України викладено у новій, діючій на сьогодні редакції, згідно з якою було скасовано обов`язок підприємств зберігати за мобілізованими працівниками середній заробіток; д) на момент виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем діюча редакція КЗпП України вже не передбачала можливість стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки.
- саме лише зазначення у позові розміру моральної шкоди без обґрунтування даної вимоги та без доказування наявності такої шкоди та її причинного зв`язку з діями відповідача не є підставою для її задоволення. Крім того, оскільки між позивачем та відповідачем відсутні трудові правовідносини, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог на підставі законодавства про працю (ст. 237-1 КЗпП України); 
- відповідач категорично не погоджується із заявленою сумою витрат на правничу допомогу через зміст позову із суперечливими позиціями, посиланнями на недіючі норми законодавства, неіснуючу судову практику, відсутністю жодних фактичних доказів та неправильною оцінкою відносин між сторонами. На думку відповідача, заявлені витрати на правову допомогу не відповідають критерію реальності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин цієї справи, що свідчить також про порушення вимог співмірності витрат на оплату послуг адвоката, передбачених статтею 137 ЦПК України, і тому у вимозі позивача стягнути судові витрати на правничу допомогу має бути відмовлено. 
Враховуючи викладене вище, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА ЛТД» у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, які будуть понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА ЛТД». 
31 травня 2026 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Представник позивача, зокрема, зазначив про обставини, які, на його думку, підтверджуються відзивом відповідача (факт призначення позивача ліквідатором ТОВ «ОМЕГА ЛТД», факт зміни ліквідатора 26.11.2025 року, факт перебування позивача на військовій службі з 26.02.2022, перебування ТОВ у стані припинення, належне повідомлення відповідача про судовий процес, відсутність наказу про звільнення та трудової книжки в позивача), а також уточнив фактичні обставини та виправив неточності у позовній заяві (уточнив дату початку виконання обов`язків ліквідатора (з 21.09.2021 року), нормативно-правову базу винагороди ліквідатора (статті 21, 94, 95 Кодексу законів про працю України, стаття 3 Закону України «Про оплату праці», стаття 105 Цивільного кодексу України, стаття 49 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»), зазначив про досягнуту усну домовленість між позивачем та Загальними Зборами Учасників ТОВ «ОМЕГА ЛТД» при призначенні позивача ліквідатором про те, що щомісячна винагорода ліквідатора становитиме саме розмір двох мінімальних заробітних плат (2 МЗП) за кожний місяць виконання повноважень, як це застосовується у звичайній господарської практиці для ліквідатора, як мінімальна його заробітна платня.
Крім того представник позивача у відповіді на відзив:
- надав скоригований детальний розрахунок заборгованості із заробітної плати та компенсацій за різними періодами, уточнивши (доповнивши) його самостійною вимогою про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку відповідно до ЗУ «Про відпустки» (заборгованість із заробітної плати основна вимога — 33 357,00 грн (за ставкою 1 МЗП), альтернативно — 66 714,00 грн (за ставкою 2 МЗП у разі підтвердження усної домовленості сторін); збережений середній заробіток основна вимога — 30 470,62 грн, альтернативно — 60 941,24 грн; компенсація за невикористану щорічну відпустку основна вимога — 10 847,46 грн, мінімальна вимога — 2 711,86 грн, максимальна вимога — 54 237,29 грн; середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає уточненню на день ухвалення рішення; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні; моральна шкода - 50 000,00 грн; судовий збір та витрати на правничу допомогу адвоката за окремим клопотанням і розрахунком).
- спростовуючи аргумент відповідача про відсутність трудових відносин, зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП України: «Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи». Згідно з п. 16.5 Статуту ТОВ «ОМЕГА ЛТД» від 2003 року, з дня призначення ліквідаційної комісії до неї переходять повноваження щодо управління справами Товариства. Перелік цих повноважень (управління, представництво, складання балансу, розрахунки тощо) фактично співпадає з обов`язками директора (п. 8.30 Статуту). Це підтверджує, що поряд із корпоративним рішенням про припинення повноважень повинно бути окреме та належно оформлене трудове рішення про звільнення з посади, із дотриманням гарантій КЗпП. 
- акцентував увагу, що чинна редакція ч. 3 ст. 119 КЗпП України прямо встановлює, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зберігаються місце роботи і посада. Тобто незалежно від скасування виплати середнього заробітку, збереження місця роботи і посади є чинною та імперативною гарантією. Звільнення мобілізованого працівника з посади протягом строку військової служби є прямо забороненим і не має юридичної сили.
- зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 110 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до ЄДР запису про її припинення. До цього моменту повноваження ліквідатора зберігаються у повному обсязі. Після затвердження ліквідаційного балансу (13 жовтня 2021 року протокол № 2/2021 ТОВ «Омега») законодавство покладає на ліквідатора низку обов`язків: подання документів державному реєстратору, зняття з обліку у фіскальних та соціальних органах, передача архівних документів, остаточні розрахунки з кредиторами тощо. Усі ці функції тривають до моменту державної реєстрації припинення, що в цій справі не відбулося.
- щодо застосування антикорупційного законодавства сторона позивача вказала, що у період з 19.07.2022 по 26.11.2025 позивач не висуває грошових вимог щодо середнього заробітку. Обов`язок відповідача зберігати посаду за позивачем залишається чинним, і саме це обумовлює основну вимогу позову — поновлення на посаді з 26.11.2025.
- вказав на відсутність у позивача об`єктивної фізичної можливості звернутися до цивільних медичних закладів, пройти амбулаторне обстеження, отримати психіатричні/психологічні висновки через те, що позивач — кадровий військовослужбовець у званні майора, який з 26.02.2022 безперервно перебуває на цілодобовій військовій службі у складі ЗСУ в особливий період під час повномасштабної збройної агресії проти України.
- заявив клопотання про витребування доказів у відповідача у зв`язку з тим, що між позивачем і відповідачем була досягнута усна домовленість про розмір винагороди ліквідатора у 2 МЗП, а відповідач у відзиві оспорює сам факт виплати винагороди, але не надав жодних внутрішніх документів.
- надав перевірений через офіційний Єдиний державний реєстр судових рішень перелік постанов Верховного Суду, що обґрунтовують позовні вимоги, а також практику ЄСПЛ та Суду Справедливості ЄС.
- заперечив обґрунтованість попереднього розрахунку витрат відповідача на правничу допомогу, вказавши, що заявлений відповідачем розмір (50 000,00 грн) у справі, що розглядається у спрощеному провадженні, є явно непропорційним.
Відповідачем у порядку статті 180 ЦПК України до суду подано заперечення від 05 червня 2026 року. Відповідач наголосив, що: 
- позивач свідомо продовжує ототожнювати факт припинення повноважень позивача як ліквідатора із звільненням, тоді як це не відповідає дійсності; 
- позивач знову, як і у позовній заяві, посилається на нерелевантні норми законодавства (зокрема, ч. 4 ст. 110 ЦК України), які не мають жодного відношення до предмета спору; 
- позивач не був працевлаштований у відповідача, відповідач лише прийняв корпоративне рішення про призначення особи ліквідатором, яке не передбачає виникнення трудових відносин, у зв`язку з чим, у відповідача відсутні не тільки наказ про звільнення та доказ видачі трудової книжки, але й наказ про прийняття на роботу та сама трудова книжка позивача; 
- норми ЦПК України не передбачають можливість викладення позивачем уточнення позовних вимог, фактичних обставин та виправлень неточностей позовної заяви у відповіді на відзив, а заяву про уточнення позовних вимог позивачем не подано. У назві документа позивач посилається на ч. 6 ст. 178 ЦПК України, яка регулює порядок подання відзиву, а не відповіді на відзив, посилання позивачем на ч. 3 ст. 174 ЦПК України також безпідставні. Сторона позивача вкотре порушує ЦПК України та посилається на незастосовні норми законодавства; 
- надані позивачем «уточнення» не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема, позивач не надав нормативно-правового обґрунтування встановлення розміру винагороди ліквідатора, який він використовує при розрахунках (стаття 105 Цивільного кодексу України не містить положення про винагороду ліквідатора, стаття 49 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» регламентує питання злиття товариств, безпосередньо Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» жодним чином не регламентує питання винагороди ліквідатора; норми Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці» не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, оскільки трудові відносини між сторонами не виникли); 
- відповідач категорично заперечує про наявність будь-якої усної домовленості про працевлаштування позивача як працівника ТОВ «ОМЕГА ЛТД», про сплату будь-якої винагороди, про наявність будь-яких усних домовленостей щодо винагороди. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, позивачем не надано жодних доказів свого твердження про нібито наявність усної домовленості;
- відповідач стверджує, що призначаючи позивача своїм ліквідатором, трудових відносин із ним ні юридично, ні фактично не виникло: заява позивача про прийняття на роботу та наказ або розпорядження відповідача про прийняття на роботу не оформлювались, трудова книжка позивача відповідачу не надавалась і запис у ній не робився, інші документи позивача (документи про стан здоров`я, освіту тощо) відповідачу не надавались, трудові функції позивачем не виконувались, підпорядкування позивача правилам внутрішнього трудового розпорядку відповідача не відбувалось. До того ж, у відповіді на відзив сторона позивача визнає, що письмовий трудовий договір із відповідачем не укладався, а документальні підтвердження наявності домовленості щодо розміру винагороди ліквідатора у неї відсутні. Таким чином, жодних доказів виникнення між сторонами трудових правовідносин позивачем не надано;
- після затвердження ліквідаційного балансу (жовтень 2021 року) позивачем не було вчинено жодних дій щодо припинення ТОВ «ОМЕГА ЛТД». Позивач, перебуваючи на військовій службі, фізично не міг виконувати жодних обов`язків ліквідатора, ним не надано жодного доказу фактичного виконання цих функцій за період з жовтня 2021 року по квітень 2026 року та, відповідно, підстав для виплати винагороди;
- відповідач повністю заперечує існування будь-якої заборгованості перед позивачем, жоден із варіантів уточнених розрахунків заборгованості із заробітної плати та компенсацій не може бути прийнятий до уваги через необґрунтованість і недоведеність. Норми трудового законодавства не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору. Жодних домовленостей між сторонами щодо винагороди позивача як ліквідатора ТОВ «ОМЕГА ЛТД» не існувало;
- відповідач заперечує проти будь-яких «варіантів» розрахунків розміру компенсації за невикористану щорічну відпустку, оскільки виплата такої компенсації є однією з гарантій для працівників, передбачених законодавством про працю, однак позивач не був та не є найманим працівником ТОВ «ОМЕГА ЛТД», і тому зазначені гарантії на нього не поширюються;
- сторона позивача вказує на об`єктивну неможливість пройти медичне обстеження, посилаючись при цьому на позицію Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, рішення від 09.01.2013 року). Відповідач звертає увагу суду, що в даному рішенні ЄСПЛ відсутній висновок, що незаконне звільнення з посади є серйозним втручанням у приватне життя особи (ст. 8 Конвенції), без вимоги доведення моральних страждань спеціальними медичними доказами. Так само, посилаючись на практику ЄСПЛ у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01, рішення від 12.07.2007 року), позивач та його представник стверджують, що обов`язок надавати спеціальні докази як умова присудження компенсації порушує ст. 13 Конвенції. Натомість, рішення ЄСПЛ по даній справі не містить такий висновок;
- відповідач заперечує проти задоволення заявленого позивачем у відповіді на відзив клопотання про витребування доказів (позивач ніколи не перебував у трудових відносинах з відповідачем, і тому у відповідача відсутні частина документів; крім того, позивач не обґрунтував належним чином, яке відношення до розгляду справи за заявленими ним позовними вимогами мають копії процесуальних документів та бухгалтерські та фінансові звіти);
- зазначені позивачем постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм КЗпП, а також посилання на практику ЄСПЛ та Суду Справедливості ЄС щодо правового статусу працівників не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки позивач не є і не був ніколи працівником ТОВ «ОМЕГА ЛТД»;
- твердження позивача про непропорційність заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу (50000 гривень) є необґрунтованим та безпідставним, враховуючи той факт, що заявлений у позові стороною позивача розмір витрат на правничу допомогу складав 199 861,20 гривень, а у відповіді на відзив був збільшений до 332 010,00 грн. Як позовна заява, так і відповідь на відзив містять суперечливі позиції, некоректні посилання на норми законодавства, неіснуючу судову практику, неправильну оцінку відносин між сторонами та довільне трактування висновків судових інстанцій. З урахуванням цього, відповідач категорично не погоджується із заявленими сумами витрат на правничу допомогу позивача, які не відповідають критеріям реальності, розумності та співмірності відповідно до ст. 137 ЦПК України. Позивачем, окрім розрахунку витрат на правничу допомогу, не надано доказів фактичної оплати гонорару адвоката у жодному із заявлених розмірів;
- відповідач вважає, що висування позивачем альтернативних вимог, відсутність зазначення позивачем конкретного способу захисту його прав та інтересів свідчить про відсутність чіткого та конкретного змісту позовних вимог і є порушенням процесуального законодавства.
10 червня 2026 року представник позивача подав до суду додаткові пояснення у справі, згідно з якими просив: 1) прийняти ці письмові пояснення до розгляду на підставі ч. 5 ст. 174 ЦПК України як додаткові пояснення щодо питань, що виникли при розгляді справи; 2) взяти до уваги, що позивач не наполягає на розгляді вимоги про компенсацію за невикористану відпустку як долученої відповіддю на відзив, і розглянути цю вимогу виключно за умови подання окремої заяви про зміну (збільшення) позовних вимог у порядку ст. 49 ЦПК України; 3) поновити ОСОБА_1 на посаді голови комісії з припинення (ліквідатора) ТОВ «ОМЕГА ЛТД» (ЄДРПОУ 32635077) з 26.11.2025 та допустити негайне виконання рішення в цій частині (п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України); 4) стягнути з ТОВ «ОМЕГА ЛТД» на користь Позивача заборгованість за фактично виконану роботу за Період А (21.09.2021 – 25.02.2022): основна (тверда) вимога — 33 357,00 грн (за ставкою 1 МЗП); умовно, у разі підтвердження домовленості витребуваними доказами, — 66 714,00 грн (за ставкою 2 МЗП); 5) стягнути з ТОВ «ОМЕГА ЛТД» на користь Позивача збережений середній заробіток за Період Б (26.02.2022 – 18.07.2022) на підставі ч. 3 ст. 119 КЗпП України у редакції до 19.07.2022: основна (тверда) вимога — 30 470,62 грн (за ставкою 1 МЗП); умовно — 60 941,24 грн (за ставкою 2 МЗП); 6) стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.11.2025 по день фактичного поновлення (ст. 235 КЗпП України) та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні (ст. 117 КЗпП України), з урахуванням обмеження шістьма місяцями для періоду після 19.07.2022 — у розмірах, що підлягають уточненню на день ухвалення рішення; 7) стягнути моральну шкоду (ст. 23 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України) у розмірі, який визначить Суд; 8) витребувати у Відповідача докази, перелічені у Розділі VIII цих пояснень; 9) відмовити Відповідачу у стягненні з Позивача витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі (50 000,00 грн) як не підтверджених належними доказами (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
10 червня 2026 року від сторони позивача надійшла до суду окрема заява про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, у якій представник позивача просить збільшити розмір позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ОМЕГА ЛТД» шляхом доповнення їх вимогою про стягнення з ТОВ «ОМЕГА ЛТД» (ЄДРПОУ 32635077) на користь позивача грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку (ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст.ст. 83, 116 КЗпП України): основна (тверда) вимога — 2 630,10 грн; у разі зарахування Періоду Б — 5 260,20 грн; у разі зарахування всього періоду трудових відносин — до 26 301,00 грн (усі суми за ставкою 1 МЗП, з відповідним подвоєнням у разі підтвердження домовленості про 2 МЗП).
16 червня 2026 року до суду надійшло від представника відповідача клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, у якому представник просить долучити до матеріалів справи докази понесених ТОВ «ОМЕГА ЛТД» витрат на правничу допомогу в розмірі 35 000,00 гривень та у майбутньому рішенні (ухвалі) вирішити питання про їх розподіл між сторонами. 
16 червня 2026 року від представника позивача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому представник просить суд відмовити у повному обсязі у задоволенні клопотання ТОВ «ОМЕГА ЛТД» про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 35 000,00 грн, оскільки: а) усі процесуальні документи у заявлений строк подавалися ліквідатором Кабаком С.В. особисто без жодної участі адвоката, — матеріали справи не підтверджують факту надання правничої допомоги; б) ордер адвоката Ходжалиєвої виданий після підписання Акту про виконання послуг; в) оплату здійснено особисто третьою особою у справі ( ОСОБА_2 ) з його особистого рахунку; г) дії ліквідатора суперечать принципу добросовісності (ст. 3 ЦК) та обов`язкам ліквідатора (ст. 111 ЦК); д) 62,9% суми складають задвоєні позиції; е) неспівмірність зі складністю трудового спору. При цьому представник позивача допустив можливість у разі надання судом можливості часткового задоволення клопотання (після виключення задвоєних позицій, зменшення часу до обґрунтованого та за умови надання відповідачем доказів реального авторства адвоката у підготовці відзиву та заперечень) зменшити розмір витрат до 15000,00 грн (абсолютний максимум). 
За клопотанням представника позивача, яке надійшло через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від 16 червня 2026 року, розгляд справи перенесено судом на 15 липня 2026 року на 14:00 год.
14 липня 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача надійшло заперечення на клопотання представника позивача, адвоката Кешкентія Д.В., від 16.06.2026 р. про зменшення витрат відповідача на правничу допомогу. Представник відповідача у запереченні зазначив, що: 1) позивач не виконав обов`язку доведення неспівмірності заявлених витрат (ч. 6 ст. 137 ЦПК України), клопотання ґрунтується не на доказах, а на припущеннях та довільному тлумаченні норм права; 2) закон прямо допускає оплату гонорару адвоката третьою особою як підставу для розподілу судових витрат (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України); призначення платежу у платіжній інструкції № 8417-4321-6256-3066 від 06.06.2026 року чітко вказує: «Оплата за ТОВ «ОМЕГА ЛТД» (код 32635077), за надання правничої допомоги… Справа № 509/2539/26», що є вичерпним підтвердженням волі платника виконати зобов`язання саме за відповідача та в інтересах відповідача; 3) твердження позивача про нібито конфлікт інтересів ОСОБА_2 як одночасно голови комісії з припинення (ліквідатора), учасника товариства і третьої особи у справі не має жодного процесуального значення для питання розподілу судових витрат. Чинне законодавство не містить норми, яка би забороняла оплату судових витрат юридичної особи її учасником чи ставила би допустимість такої оплати в залежність від наявності у платника економічного інтересу в результатах справи; 4) ОСОБА_2 не є фахівцем в галузі права, не має достатньої освіти та обізнаності в галузі права, тому всі процесуальні документи, у тому числі ті, які були підписані та подані самим ліквідатором Кабак С.В., були підготовлені адвокатами на підставі чинного договору. Звужувати правничу допомогу до дій, вчинених виключно після видачі ордера, немає жодних правових підстав; 5) аналіз позовної заяви (дослідження фактичних обставин, поданих доказів і практики, на яку посилається позивач) та формування правової позиції (вироблення стратегії захисту з урахуванням результатів аналізу) є послідовними, але змістовно різними видами правничої допомоги; 6) заперечуючи проти співмірності 35 000,00 грн витрат відповідача у справі, що розглядається у спрощеному провадженні, позивач одночасно обстоює власні витрати на правничу допомогу у розмірі 332 010,00 грн, що в понад 9 разів більше за суму, стягнення якої заперечується. Такий подвійний стандарт додатково свідчить про необґрунтованість доводів Клопотання. На підставі викладеного представник відповідача просив відмовити у повному обсязі в задоволенні клопотання представника позивача, адвоката Кешкентія Д.В., від 16.06.2026 року про зменшення витрат відповідача на правничу допомогу, та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
23 липня 2026 року від представника позивача надійшла заява, про проведення судового засідання, яке призначено на 23.07.2026 року о 14:00год. За відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують, позов просять задовольнити.
Представник відповідача у відзиві на позов просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Відповідно до Статуту ТОВ «ОМЕГА ЛТД», затвердженого рішенням Зборів Учасників (протокол № 1 від 28 липня 2003 року), вищим органом управління Товариством є Загальні збори Учасників або збори уповноважених представників Учасників (пункт 8.5 Статуту). До компетенції Зборів належить: і) прийняття рішення про припинення діяльності Товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу (пункт 8.11 Статуту). З питань, зазначених в підпунктах «а», «б», «л», пункту 8.11 рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують Учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів Учасників Товариства. По всім іншим питанням рішення приймаються простою більшістю голосів (пункт 8.12 Статуту).
Припинення діяльності Товариства здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) або ліквідації (пункт 16.1 Статуту). Товариство ліквідується: а) за рішенням Зборів Учасників Товариства; б) на підставі рішення суду або господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України та установчими документами; в) з інших підстав, передбачених чинним законодавством України та установчими документами (пункт 16.3 Статуту).
Ліквідація Товариства здійснюється ліквідаційною комісією, яка призначена Зборами Учасників або уповноваженим ними органом, а у випадках припинення діяльності за рішенням суду чи господарського суду - ліквідаційною комісією призначеною цими органами. За рішенням Зборів Учасників або уповноваженого ними органу ліквідація може проводитись самим Товариством в особі його виконавчих органів (пункт 16.4 Статуту).
Від дня призначення ліквідаційної комісії до неї переходять повноваження по управлінню справами Товариства. Ліквідаційна комісія в триденний строк з її призначення публікує інформацію Товариства в одному з офіційних (республіканському та місцевому) органів друку з зазначенням строку подання заяв кредиторами своїх претензій, оцінює наявне майно Товариства, виявляє його дебіторів і кредиторів та розраховується з ними, приймає заходи щодо сплати боргів Товариства третім особам, а також Учасникам, складає ліквідаційний баланс та представляє його вищому органу Товариства або іншому органу, що призначив ліквідаційну комісію (пункт 16.5 Статуту).
Ліквідація Товариства вважається завершеною, а Товариство таким, що припинило свою діяльність, з моменту внесення запису про це до державного реєстру (пункт 16.9 Статуту).
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань товариство з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА ЛТД» (код ЄДРПОУ 32635077) з серпня 2012 року перебуває у процесі припинення, що не пов`язано з банкрутством. 
Громадянин України ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є засновником (учасником) ТОВ «ОМЕГА ЛТД» (код ЄДРПОУ 32635077) із розміром частки у статутному капіталі 80%.
21 вересня 2021 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано зміну складу комісії з припинення/виділу, відповідно до якої ОСОБА_1 призначено головою комісії з припинення (ліквідатором) ТОВ «ОМЕГА ЛТД».
26 листопада 2025 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано зміну складу комісії з припинення/виділу, відповідно до якої повноваження ОСОБА_1 припинено і ОСОБА_2 призначено головою комісії з припинення (ліквідатором) ТОВ «ОМЕГА ЛТД».
Станом на дату прийняття даного рішення згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ОМЕГА ЛТД» досі перебуває у процесі припинення, що не пов`язано з банкрутством, а діючим головою комісії з припинення (ліквідатором) є Кабак Святослав Вікторович. 
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 99 Цивільного кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Пунктом 8.26 Статуту ТОВ «ОМЕГА ЛТД» передбачено, що Зборами Учасників для керівництва поточною роботою Товариства призначається Директор, який є виконавчим органом Товариства. Відповідно до пункту 16.5 Статуту від дня призначення ліквідаційної комісії до неї переходять повноваження по управлінню справами Товариства. 
Дані положення, а також практика проведення добровільної ліквідації товариств з обмеженою відповідальністю свідчать, що з моменту реєстрації рішення про припинення юридичної особи, що не пов`язане з її банкрутством, від імені такої юридичної особи діє виключно ліквідаційна комісія (ліквідатор) або уповноважена нею (ним) особа. Тобто фактично комісія (ліквідатор) перебирають на себе функції виконавчого органу (директора, дирекції тощо) і здійснюють подальше управління поточними справами товариства та подальші дії щодо його ліквідації. 
Питання розмежування трудових і корпоративних відносин між товариством та призначуваним ним виконавчим органом уже не раз було предметом розгляду у судових справах та підставою для формування правових позиції Верховним Судом. 
Так, у постанові від 15 січня 2025 року по справі № 910/15094/23 Верховний Суд вказав, що «обрання члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками не є предметом регулювання трудового права. Надання повноважень члену виконавчого органу товариства в силу статті 99 Цивільного кодексу України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на наділення члена виконавчого органу правом на здійснення управлінської діяльності товариством. КЗпП, врегульовуючи трудові правовідносини, пов`язані з укладенням трудового договору (контракту) як угоди між працівником і роботодавцем, зокрема щодо захисту прав працівника від порушення з боку роботодавця при укладенні трудового договору (контракту), водночас, не містить правового регулювання правовідносин щодо формування виконавчого органу».
У постанові від 06 вересня 2023 року по справі № 127/27466/20 Верховний Суд виснував, що «реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним».
У постанові від 04 лютого 2020 року по справі № 915/540/16 Верховний Суд вказав, що «оскільки припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України, можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу передбачена не приписами КЗпП України, а статтею 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання норм трудового права».
Таким чином, суд робить висновок, що рішення уповноваженого органу ТОВ «ОМЕГА ЛТД» про призначення та припинення повноважень голови ліквідаційної комісії (ліквідатора), прийняті в межах та у порядку, передбаченому законодавством та Статутом, та зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно 21 вересня 2021 року та 26 листопада 2025 року, за своєю правовою природою є предметом регулювання корпоративного, а не трудового права. Зазначеними рішеннями учасник товариства реалізував своє корпоративне право шляхом наділення та позбавлення інших осіб повноважень на управління поточною діяльністю та ліквідацію товариства. 
Відповідно до абзацу першого статті 3 КЗпП України предметом регулювання законодавства про працю є трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Встановивши обставини, що мають значення для справи, аргументи кожної зі сторін, наявність належних, достовірних та достатніх доказів, на підставі яких можна встановити наявність або відсутність фактів, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, суд зазначає наступне.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
«Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Певна обставина не може вважатися доведеною допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (постанова ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13). 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша-друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша-друга статті 80 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини п`ять-сім статті 81 ЦПК України).
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частини перша-третя статті 83 ЦПК України). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина вісім статті 83 ЦПК України).
Суд звертає увагу, що висуваючи до відповідача на підставі норм КЗпП України вимоги, які є трудовими за своєю природою (поновити ОСОБА_1 на посаді голови ліквідаційної комісії (ліквідатора), стягнути з ТОВ «ОМЕГА ЛТД» заборгованість із заробітної плати (грошову винагороду ліквідатора), середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, середній заробіток за затримку видачі трудової книжки, моральну шкоду, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку), позивач не надав у позовній заяві та заяві про зменшення/збільшення розміру позовних вимог жодного доказу, із якого випливає право висування таких вимог (трудовий договір, штатний розпис, трудова книжка, кадрові документи тощо).
Відповідно, суд робить висновок, що сторона позивача не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не реалізувала стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини (наявність трудових відносин між позивачем та відповідачем) з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (твердження відповідача про відсутність між ним та позивачем трудових відносин). 
У постанові від 29 квітня 2026 року по справі № 293/1073/24 Верховний Суд зробив висновок, що «установлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу». Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 06 квітня 2020 року у справі № 462/7621/15-ц (провадження № 61-10916св18), від 01 квітня 2026 року у справі № 570/4554/23 (провадження № 61-498св26). 
У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 754/12104/20-ц (провадження № 61-9060св23) зазначено, що «суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документа про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків».
Таким чином, суд, вирішуючи дану справу, робить висновок, що характер правовідносин між позивачем та відповідачем знаходиться виключно у площині корпоративного права. Доказів існування між сторонами офіційно оформлених трудових правовідносин або фактичного виконання позивачем трудових функцій, підпорядкування позивача правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення позивачу умов праці та виплати винагороди за виконану роботу до суду не надано. 
Задоволення позовних вимог позивача можливе лише за умови наявності для цього відповідних фактичних та правових підстав. Зокрема, вимоги позивача, засновані на законодавстві про працю, можуть бути задоволені лише за умови наявності у позивача права як такого вимагати відновлення його порушених трудових прав в якості працівника ТОВ «ОМЕГА ЛТД». Однак у даній справі позивачем не надано жодного доказу його працевлаштування в ТОВ «ОМЕГА ЛТД», а тому відсутні підстави заявляти вимоги, засновані на законодавстві про працю. 
Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша, третя статті 134 ЦПК України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частин другої та третьої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина вісім статті 141 ЦПК України).
У відзиві на позовну заяву відповідач просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, які будуть понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА ЛТД». Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, становить 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
15 червня 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представник відповідача подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесених ТОВ «ОМЕГА ЛТД» витрат на правничу допомогу в розмірі 35 000,00 гривень, а саме: копію договору про надання правничої допомоги між АО “Юридичне Бюро Сергєєвих” від «11» травня 2026 р. № б/н; детальний опис наданої правничої допомоги у справі №509/2539/26; копію рахунку № 10М від 05.06.2026 року на суму 35 000,00 грн.; копію Акту № 10М про надання правничої допомоги від 05.06.2026 року; копію платіжного інструкції №8417-4321-6256-3066 від 06.06.2026 року, що підтверджує фактичну оплату правничої допомоги у розмірі 35 000,00 грн.
З урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання таких робіт, пропорційності витрат до предмета спору, наявності заяв з боку сторони позивача щодо зменшення суми витрат, керуючись критеріями обґрунтованості та розумності, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у сумі 17500,00 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень. У стягненні іншої частини витрат на правову допомогу суд відмовляє.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин першої та другої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідні висновки також висвітлені у постановах Верховного Суду від 20.10.2020 року у справі № 756/536/19, від 15.10.2020 року у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 року у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 року № 161/4641/17, від 20.10.2020 року у справі № 213/112/19).

На підставі викладеного й керуючись статтями 2, 10-13, 76-84, 89, 133, 134, 137, 141, 228, 229, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА ЛТД», третя особа – ОСОБА_2 про поновлення на роботі - у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА ЛТД» (код ЄДРПОУ 32635077, 67801, Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Овідіополь, вул. Колісниченка Євгена (Дзержинського), буд. 1) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 28 липня 2026 року.
Суддя: | | Є.  С.  Козирський