ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 140/8716/25 пров. № А/857/13296/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року (головуючий суддя Сорока Ю.Ю., м.Луцьк) у справі №140/8716/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Волинській області» про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
06.08.2025 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Волинській області», в якому просив: визнати протиправними дії відповідача в частині визнання травми, встановленої в довідці ВЛК №546/с від 31.10.2024 року, «легкою» за ступенем тяжкості; зобов`язати Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області» внести зміни до довідки ВЛК №546/с від 31.10.2024 року, шляхом визнання травми «тяжкою» за ступенем тяжкості; зобов`язати Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області» надати додатковий висновок в довільній формі про ступінь тяжкості травми, отриманої ОСОБА_1 , на момент медичного огляду, проведеного військово-лікарською комісією 31.10.2024 року, з урахуванням висновків суду.
Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 НГУ ОСОБА_1 31.07.2024 отримав поранення (травму) під час захисту Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення контузії, каліцтва) №50/41/14-47 від 16.08.2024. Відповідно до довідки ВЛК №546/с від 31.10.2024 позивач на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки для лікування після травми (поранення) тривалістю 30 (тридцять) календарних днів. Травма відноситься до ЛЕГКИХ згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 р. №370 «Про затвердження Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості». Оскільки у довідці №546/с від 31.10.2024 р. зазначений ступінь тяжкості травми отриманої 31.07.2024 - ЛЕГКА, однак за класифікатором дана травма є тяжкою, було направлено заяву до ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» з метою отримання додаткового роз`яснення у довільній формі стосовно ступеню тяжкості травми, поранення, що з`явилося внаслідок отриманої 31.07.2024 ОСОБА_1 травми. Листом ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» від 18.04.2025 року повідомило, що т.в.о. голови М(ВЛ)К - лікар та члени комісії вважають, що за результатами медичного огляду та наданої медичної та іншої документації, було винесене рішення комісії (Довідка від 31.10.2024р. №546/с) в наступному формулюванні: «Стан після МВТ (31.07.2024р.): ВОСП м`яких тканин верхньої третини лівого та правого стегон. Дотичне поранення м`яких тканин калитки операцій: ПХО вогнепальних ран (31.07.2024р.), ВХО ран з накладанням ранніх вторинних швів (01.08.2024р.), розкриття та дренування гематом обох стегон (21.09.2024р.) у вигляді слабогранулюючих ран м`яких тканин верхньої третини лівого та правого стегон, з тимчасовим порушенням функції лівої та правої нижніх кінцівок. Травма (поранення), ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Довідка про обставини травми(поранення, контузії, каліцтва) від 16.08.2024 року №50/41/14-47, видана в/ч НОМЕР_2 НГУ). Травма відноситься до ЛЕГКИХ згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 «Про затвердження Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості». Не погоджуючись із вказаним рішенням ВЛК, в частині встановлення ступеня важкості травми, в інтересах позивача було направлено скаргу від 02.05.2025 до ЦМ(ВЛК) ДУ «Головний медичний клінічний центр МВС». Проте, листом від 19.05.2025 року №553/1501 ЦМ(ВЛК) ДУ «Головний медичний клінічний центр МВС» повідомив, що підстав для перегляду рішення М(ВЛ)К від 31.10.2024 щодо встановленого ступеня тяжкості травми ОСОБА_1 на теперішній час немає. Вважає, що в результаті неправомірних дій відповідача порушені права та законні інтереси позивача, як військовослужбовця.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, зазначає, що відповідно да п.3.1. Класифікатора до тяжких травм відносяться - тривалі розлади здоров`я з тимчасовою втратою працездатності на 60 днів і більше. З огляду на те, що на момент медичного огляду, проведеного 31.10.2024 р. ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» ОСОБА_1 перебував на лікуванні близько 90 днів, то можна вважати, що травма, отримана 31.10.2024 р. є тяжкою, адже призвела до тривалого розладу здоров`я з тимчасовою втратою працездатності на 60 днів і більше. Стосовно класифікації травми позивача як «легка», вважає, то така класифікація була встановлена відповідачем неправомірно з порушенням п. 3 Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості. Зазначає, що законодавством регламентовано чітку процедуру встановлення тяжкості травми військовослужбовця. Разом з тим системний аналіз викладених правових норм дає підстави стверджувати, що відповідачем помилково встановлено тяжкість травми у довідці ВЛК №546/с від 31.10.2024 року як «легка». Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_2 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 НГУ ОСОБА_1 31.07.2024 отримав поранення (травму) під час захисту Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення контузії, каліцтва) №50/41/14-47 від 16.08.2024.
Відповідно до довідки ВЛК №546/с від 31.10.2024 ОСОБА_1 на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки для лікування після травми (поранення) тривалістю 30 (тридцять) календарних днів. 
Травма відноситься до ЛЕГКИХ згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 «Про затвердження Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості».
Представник позивача, вважаючи, що оскільки у довідці №546/с від 31.10.2024 зазначений ступінь тяжкості травми отриманої 31.07.2024 - ЛЕГКА, однак за класифікатором дана травма є тяжкою, направив заяву до ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» з метою отримання додаткового роз`яснення у довільній формі стосовно ступеню тяжкості травми, поранення, що з`явилося внаслідок отриманої 31.07.2024 ОСОБА_1 травми.
Листом ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» від 18.04.2025 повідомило, що т.в.о. голови М(ВЛ)К - лікар та члени комісії вважають, що за результатами медичного огляду та наданої медичної та іншої документації, було винесене рішення комісії (Довідка від 31.10.2024р. №546/с) в наступному формулюванні: «Стан після МВТ (31.07.2024р.): ВОСП м`яких тканин верхньої третини лівого та правого стегон. Дотичне поранення м`яких тканин калитки операцій: ПХО вогнепальних ран (31.07.2024р.), ВХО ран з накладанням ранніх вторинних швів (01.08.2024р.), розкриття та дренування гематом обох стегон (21.09.2024р.) у вигляді слабогранулючих ран м`яких тканин верхньої третини лівого та правого стегон, з тимчасовим порушенням функції лівої та правої нижніх кінцівок. Травма (поранення), ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Довідка про обставини травми(поранення, контузії, каліцтва) від 16.08.2024 року №50/41/14-47, видана в/ч НОМЕР_2 НГУ). Травма відноситься до ЛЕГКИХ згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 «Про затвердження Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості».
Представник позивача, не погоджуючись із вказаним рішенням ВЛК, в частині визначення ступеня важкості травми, в інтересах позивача було направлено скаргу від 02.05.2025 до ЦМ(ВЛК) ДУ «Головний медичний клінічний центр МВС».
Проте, листом від 19.05.2025 року №553/1501 ЦМ(ВЛК) ДУ «Головний медичний клінічний центр МВС» повідомив, що підстав для перегляду рішення М(ВЛ)К від 31.10.2024 щодо встановленого ступеня тяжкості травми ОСОБА_1 на теперішній час немає.
Позивач вважає дії відповідача по визначенню ступеня важкості травми протиправними, а тому звернувся до суду першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до Конституції України основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон №2011-XII).
Згідно пункту 2 частини першої статті 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно статті 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (зареєстровано в МЮУ) 17.11.2008 за №1109/15800, затверджено «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (Положення №402 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I - II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Пунктом 1.3 глави 1 розділу І Положення №402 передбачено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Згідно пунктів 2.1, 2.2 глави 1 розділу I Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання. Штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія; ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.
Відповідно до підпункту 2.6.1 пункту 2.6 глави 1 розділу I Положення №402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать, зокрема, госпітальні ВЛК.
В силу пункту 21.1 глави 21 розділу ІІ Положення №402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.
Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК (пункт 21.2 глави 21 розділу ІІ Положення № 402).
Згідно пункту 21.4 глави 21 розділу ІІ Положення №402 при медичному огляді військовослужбовців, призваних на збори військовозобов`язаних, резервістів під час навчальних зборів, кандидатів на навчання у ВВНЗ, направлених військовими комісаріатами, коли їм встановлено діагноз і постанова оформлюється свідоцтвом про хворобу або довідкою, ВЛК встановлюється причинний зв`язок захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми).
Так, згідно пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються, зокрема, в таких формулюваннях: а) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. ґ) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті «а» цього пункту. Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період перебування в діючій армії. д) «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності. У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично не згоден з висновком відповідача по визначенню ступеня важкості травми, отриманої ОСОБА_1 31.07.2024.
Відтак, у разі коли під час медичного огляду військовослужбовця встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання та визначає ступінь важкості поранення, про що приймає постанову у формулюванні залежно від періоду виникнення та обставин розвитку і наслідків захворювання. Така постанова оформлюється, свідоцтвом про хворобу/довідкою та є обов`язковою до виконання.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач стверджує, що ступінь важкості його поранення має бути визначене у формулюванні – «ТЯЖКЕ», а не «ЛЕГКЕ», як визначено у довідці ВЛК №546/с від 31.10.2024.
Згідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У цьому контексті варто звернути увагу на постанову від 10.02.2022 у справі №160/7153/20 у якій Верховний Суд наголосив, що перевірка правильності прийнятого військово-лікарською комісією рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.
Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12.02.2021 у справі №820/5570/16 від 12.06.2020 у справі №810/5009/18 про те, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду суду касаційної інстанції.
Дискреційні повноваження - це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Таким чином, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому апеляційний суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити їх законність лише в межах дотримання процедури прийняття таких.
Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суд не є спеціалізованими установами в медичній сфері, і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідності дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.02.2025 у справі №600/3273/22-а та від 26.02.2025 у справі №240/13173/22.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що суд не може самостійно на власний розсуд надавати оцінку діагнозу позивача, зокрема правильності визначення ступеня важкості такої травми (поранення, контузії, каліцтва), оскільки означені питання є дискреційними повноваженнями ВЛК та інших спеціалізованих експертних установ. У межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям лікарів-членів різних ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та їх причинно-наслідкового зв`язку.
Окрім цього, не встановлено допущених з боку відповідача порушень вимог чинного законодавства, які б стосувались саме процедури проведення медичного огляду позивача та оформлення його результатів.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає. 
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі № 140/8716/25 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя | | О. І. Довга
судді | | І. І. Запотічний
| | Т. І. Шинкар