Справа № 307/3277/25 
Провадження № 1-кп/307/245/25 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2026 року        м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області 
у складі головуючої судді ОСОБА_1 , 
секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 серпня 2025 року за № 12025071160000508 про обвинувачення 
 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Приборжавське Іршавського району Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого, востаннє:

вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на шість місяців;

вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2020 року за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю один рік шість місяців;

вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 15 липня 2021 року за ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 та ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю три роки;

вироком Виноградівсьаого районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2023 року за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки один місяць;

вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, зміненого ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року, згідно якої перекваліфіковано ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та звільнено від призначеного покарання на підставі п. 2) ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, 

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його законного представника ОСОБА_9 
та захисника ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , який раніше вчиняв злочини передбачені ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, 11 серпня 2025 року в 19 год. 19 хв., під час дії на всій території України воєнного стану, запровадженого Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, строк якого продовжувався відповідними Указами Президента України та який діє по теперішній час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись в приміщенні магазину «Щодня», який розташований у місті Тячів по вул. Незалежності, 73, Закарпатської області, шляхом вільного доступу зайшов у підсобне приміщення, де знаходилася жіноча сумочка, яка належить ОСОБА_11 , з якої викрав грошові кошти в сумі 25 000,00 грн., після чого втік з місця події, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на вказану суму, чим вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, а саме - таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.
Під час судового розгляду ОСОБА_4 винуватим себе не визнав.
Проте, винуватість ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у інше приміщення, вчиненій в умовах воєнного стану, підтверджується такими доказами.
Показаннями потерпілої ОСОБА_11 із яких вбачається, що вона працює в магазині «Щодня» касиром. Цього дня, майже в кінці робочого дня вона перебувала на касі, і до неї в той час підійшла її знайома, відвідувачка цього ж магазину і сказала, що у них на складі хтось ходить, вона йому зробила зауваження, однак той не реагував. Тоді вона, Митровка, встала з каси і пішла подивитися і побачила, що у неї та в робітниці ОСОБА_12 були сумки розтріпані і вона виявила відсутність у своїй сумці грошей. Ця жінка сказала, що той чоловік пішов через парк і його ще можна наздогнати. Тоді вона побігла за ним, наздогнала його, вивернула йому кишені та в правій кишені знайшла свої гроші і повернулася на робоче місце. Той чоловік був одягнутий у светер та штани, мав кепку, яку викинув у парку та через плече мав сумку білого кольору, в якій була пляшка коньяку і від нього було чути запах алкоголю. ОСОБА_13 повідомила поліцію. Коли вона повернулася із парку, приїхали працівники поліції, які виявили ОСОБА_4 в парку, де він залишився. Тоді працівники поліції показували їй фотографію ОСОБА_4 , якого вона впізнала. 
Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення із якого видно, що ОСОБА_11 11 серпня 2025 року звернулася до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області із заявою про те, що приблизно о 18 год. 15 хв. 11 серпня 2025 року невідома особа зайшла до магазину та вкрала грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн. (том 1 а.к.п. 61-62).
Рапортом та витягом з ЄРДР із якого відомо, що 11 серпня 2025 року на підставі заяви ОСОБА_11 внесені відомості за ч. 4 ст. 185 КК України за фактом крадіжки ОСОБА_4 із приміщення магазину «Щодня» грошових коштів у сумі 25 000 грн. (а. к.п. 58, 59-60).
Згодою ОСОБА_14 від 11 серпня 2025 року із якої вбачається, що вона надала згоду працівникам поліції для огляду магазину «Щодня» по вулиці Незалежності, 73 у м. Тячів Закарпатської області (а. к. п. 64).
Протоколом огляду місця події від 11 серпня 2025 року та фототаблицею до протоколу огляду місця події із яких відомо, що об`єктом огляду було складське приміщення магазину «Щодня», який розташований по вул. Незалежності, 73 у м. Тячів Закарпатської області, у якому продавці даного магазину зберігають свої особисті речі та їхнє місце для обідів, де на стільчику виявлено чорну сумку, всередині якої наявна купюра номіналом 500 грн. (том 1 а.к.п. 65-67, 68-75).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 серпня 2025 року, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_11 у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , та довідки про осіб, що зображені на фотознімках, із якого відомо, що потерпіла ОСОБА_11 , за сукупністю рис обличчя на фото № 2 впізнала ОСОБА_4 , як особу чоловічої статі, яка 11 серпня 20925 року приблизно о 19 год. викрала належні їй кошти із складського приміщення магазину «Щодня» в сумі 25 000,00 грн. (том 1 а. к. п. 76-78, 79).
Заявою-клопотанням ОСОБА_11 із якої видно, що вона просить долучити до матеріалів кримінального провадження DVD-диск з відеозаписом, який був знятий з камер відеоспостереження, що розташовані в магазині «Щодня», який знаходиться по вулиці Незалежності, 73 ( том 1 а.к.п. 80).
Протоколом перегляду відеозапису від 12 серпня 2025 року вбачається, що під час перегляду відео файлу тривалістю 2 хв. 50 с. у верхньому лівому кутку наявна дата 08-11-2025 Пон 19:15:28 (с). Так, о 19:16:52 в приміщення зайшов чоловік, у якого на голові одягнута кепка синього кольору, футболка чорного кольору з надписами на ній та темно-сині джинси. У правій руці через праве плече він тримає пакет білого кольору. В подальшому він підійшов до столу та із сумки почав діставати речі. Після огляду даної сумки він пішов в сторону виходу, де побачивши з лівої сторони якусь іншу сумку почав її оглядати та о 19:19:15 дістав лівою рукою щось із сумки та поклав у праву руку, після чого знову засунув ліву руку в сумку, однак в цей час заглянула жінка, після чого він пішов на вихід, після чого дане відео закінчилося. Також інше відео фіксує вказаного чоловіка у залі магазину ( том 1 а.к.п. 81-85).
Із письмової згоди ОСОБА_11 від 12 серпня 2025 року вбачається, що вона надала згоду на проведення огляду грошових коштів в загальній сумі 25 000,00 грн., номіналом 500 та 200 грн., які були викрадені 11 серпня 2025 року о 19 год. у магазині «Щодня» ( том 1 а.к.п. 88).
Із протоколу огляду предметів та додатку до вказаного протоколу вбачається, що об`єктом огляду були грошові кошти в загальній сумі 25 000,00 грн. номіналом 500 та 200 грн., де зазначені їхні серійні номери ( том 1 а.к.п 89-90, 91-96).
Із відомостей про отримання заробітної плати вбачається, що ОСОБА_11 отримала заробітну плату у розмірі 25 023,19 грн. ( том 1 а.к.п. 100, 101).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 серпня 2025 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_17 у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , та довідки про осіб, що зображені на фотознімках, із якого відомо, що свідок ОСОБА_17 , за сукупністю рис обличчя на фото № 2 впізнала ОСОБА_4 , як особу чоловічої статі, яка перебувала у тому числі у складському приміщенні в магазині «Щодня» (том 1 а. к. п. 102-104, 105).
Свідок ОСОБА_14 показала, що вона працює старшим продавцем у магазині «Щодня». Це був день зарплати або 10 або 11 число, вони були на робочому місці. Вона з потерпілою залишилася на зміні. Під кінець робочого дня, вона взяла свій гаманець і пішла розраховуватися за куплений нею товар, у зв`язку із чим покинула свій кабінет і перебувала в той час біля каси. У той час в магазині знаходилася ще одна жінка, яка купляла певний товар. Після чого підійшла жіночка і сказала, що в її кабінеті перебуває якийсь чоловік, вона одразу побігла туди, той чоловік вже вийшов з магазину, а вона спитала у цієї жінки, щоб вона показала того чоловіка, який швидко рухався у напрямку парку. Вона побігла подивитися на сумку потерілої Митровки, а її гаманець був відкритий і вивернутий, з нього виглядало 20 гривень. Після чого вона сказала про це потерпілій і та побігла за ним, впіймала його у парку, забрала у нього гроші. Вона, свідок, викликала поліцію у той час як потерпіла ОСОБА_18 побігла, після чого вони дали поліції доступ до запису із відеокамери, встановленої в магазині, на якому було відображено як ОСОБА_4 був у них в кабінеті, сидів там на стільцях, відкривав сумки та викрав гроші. 
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні 30 січня 2026 року показала, що вона після роботи зайшла в магазин, дивилася на товар, і хотіла запитати за певний товар. Біля миючих засобів побачила, що з підсобного приміщення виходить чоловік із білим пакетом; вона його спитала що він там робив, на що він відповів, що щось шукав. Після чого вона сказала продавцям, що в складі був якийсь чоловік. Одна з них вийшла і сказала, що там щось перекинуто, а інша продавець повідомила, що в неї гроші пропали. Після чого вона побігла за ним. Що було далі вона не знає.
Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні 30 січня 2026 року показала, що в той день вона була вихідна, але була на роботі, так як 10 або 11 числа виплачує дівчатам заробітню плату. Виплативши заробітню плату, вона поїхала з дітьми у Солотвино і цього дня під вечір зателефонувли дівчата із магазину та повідомили про цю подію, щоб вона подивилася по камерах відеоспостереження про крадіжку грошей від однієї із працівниць. Вона почала переглядати записи із камери відеоспостереження та побачила, що зайшов якийсь чоловік, сів на її робоче місце, все там пооглядав, витягнув всі речі із сумок, в одній із яких побачив щось, потім вийшов із підсобного приміщення у зал, але повернувся назад, витягнув із сумки білий папір, у якому знаходилися гроші і пішов. Після чого дівчата його наздогнали біля парку. 
Одними з основних засад кримінального провадження, згідно п. п. 10), 15) ст. 7 КПК України є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.
У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року в справі «Кобець проти України» визначено, що доведення «поза розумним сумнівом» має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. За відсутності таких ознак не можна констатувати, що вину доведено поза розумним сумнівом.
Положеннями ст. 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Кожен доказ, яким суд обґрунтовує своє рішення, має бути належним та допустимим.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Оцінивши сукупність наведених доказів, які є належними, допустимими та достовірними, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у висунутому йому обвинуваченні.
Також, із обвинувального акта вбачається, що у встановлених фактичних обставинах кримінального правопорушення зазначено про те, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, востаннє вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців із застосуванням статті 71 КК україни приєднано невідбуте покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатсьокї області від 16 грудня 2020 року у виді 6 місяців позбавлення волі та призначено остаточне покарання у виді 4 роки позбавлення волі на шлях виправлення не став та повторно вчинив злочин проти власності зазначений в даному обвинувальному акті. 
Щодо вказаного посилання слід зазначити, що вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року ОСОБА_4 визнано винним у у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.3 - ст.185 ч.3 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років шість місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України до призначеного покарання засудженому ОСОБА_4 приєднано частково не відбуту частину покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року у виді шести місяців позбавлення волі та за цим вироком остаточно призначено ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України, змінено; перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з ч. 3 ст.15 - ч. 3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі; виключено з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на застосування ст. 71 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання; на підставі п.2 ч. 1 ст.49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. У решті вирок суду залишено без змін та звільнено ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.
Відтак, з об`єму обвинувачення слід виключити посилання на те, що ОСОБА_4 був востаннє судимий згідно вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року.
Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Пленум Верховного суду України у п. 1 Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також досудову доповідь уповноваженого представника органу пробації. 
ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога, фтизіатра не перебуває, протягом останніх п`яти років на амбулаторний прийом до лікаря-психіатра не звертався. 
Із висновку судово-психіатричного експерта № 346 від 21 серпня 2025 року відомо, що ОСОБА_4 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді шизотипового розладу особистості обтяженого синдромом алкогольної залежності. Через психічний стан ОСОБА_4 не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння та не може у повній мірі і у теперішній час, однак застосування примусових заходів медичного характеру не потребує ( том 1 а.к.п. 193-197).
Пом`якшуюча покарання ОСОБА_4 обставини – добровільне відшкодування завданого збитку.
Обтяжуючі покарання ОСОБА_4 обставини - рецидив злочинів та вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Із досудової доповіді органу пробації вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється, як середній, виправлення ж ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб ( том 1 а.к.п. 216-222).
Згідно відповіді № 54 від 06.04.2026 Філії Державної установи «Центр охорони здоров?я державної кримінально-виконавчої служби України» у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській та Тернопільській областях, наданої захиснику обвинуваченого, ОСОБА_4 11.03.2026 доставлений у медичну частину з камери зі скаргами на «неадекватну» поведінку, дезорієнтацію. Викликано бригаду ШМД, госпіталізований до КНП «УМБКЛ» УМР. 17.03.2026 виписаний з лікарні з діагнозом: ішемічний інсульт в басейні лівої СМА з частковою сенсо-моторною афазією і правобічним гемісиндромом. Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба 3 ступ. КВР 4. СН ст В. ХСНО. Надано лікувальні та трудові рекомендації. 17.03.2026 взятий на облік до лікаря-невролога медичної частини; 29.03.2026 доставлений третіми особами в Медичну частину (скарг не висловлював через перенесений ГПМК).Викликано бригаду ШМД. Діагноз: наслідки перенесеного ГПМК. Надано амбулаторну медичну допомогу. 31.03.2026 оглянутий лікарем загальної практики - сімейної медицини Медичної частини з приводу слабості в правій руці. Діагноз: наслідки перенесеного ГПМК. Викликано бригаду ШМД. Надано амбулаторну медичну допомогу. 06.04.2026 доставлений в медичну частину третіми особами з погіршенням стану здоров?я та скаргами на слабкість в правій верхній та нижніх кінцівках. Оглянутий лікарем-неврологом медичної частини. Діагноз: повторне ГПМК. Викликано бригаду ШМД. Госпіталізований до неврологічного відділення КНП «УМБКЛ» УМР, де на даний час проходить курс лікування.
У судове засідання, яке призначено на 30 квітня 2026 року ОСОБА_4 не було конвойовано до зали суду та надіслано консультаційний висновок Закарпатської УВП № 9 із якого відомо, що ОСОБА_4 перебуває в стані після повторного ішемічного інсульту ( 06.04.2026) і за станом здоров`я не може слідувати етапом до суду ( том 2 а.к.п 78).
Також, у судове засідання, яке призначено на 22 травня 2026 року ОСОБА_4 не було конвойовано до зали суду та надіслано консультаційний висновок спеціаліста Закарпатської УВП № 9 із якого відомо, що ОСОБА_4 не підлягає транспортуванню етапом, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, внаслідок перенесеного інсульту (том 2 а.к.п. 83).
28 травня 2026 року судом призначено комісійну судово-медичну експертизу на виконання якої судом поставлено ряд запитань щодо стану здоров`я ОСОБА_4 , наявності у нього захворювань, потреби у ґрунтовному лікуванні, можливості здійснення ефективного лікування в умовах установи та можливість його перебування із захворюванням у вказаній установі. 
Згідно висновку експерта № 42 комісійної експертизи від 03 липня 2026 року вбачається, що на основі вказаних даних комісійного судово-медичного обстеження громадянина ОСОБА_4 , з врахуванням даних консультації обласних спеціалістів, наданих даних медичної документації, заповненої на його ім?я (виписка № 3269-Н/124 та № 4398-Н-224 КНП «Клінічна лікарня невідкладних станів та екстреної медичної допомоги» КНП «УМКЛ», МРТ № 1109 від 11.03.2026, медична карта амбулаторного хворого № 473 з Закарпатського ММЧ № 9), відповідно з питаннями, поставленими на вирішення даної експертизи, судово-медична експертна комісія прийшла до підсумку, що на час проведення комісійної судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_20 яких-небудь зовнішніх тілесних ушкоджень не виявлено. Згідно наданої на дослідження медичної документації, заповненої на його ім?я, а саме: виписка № 3269-Н/124 та № 4398-H-224, МРТ від 11.03.2026, медичної карти амбулаторного хворого № 473, - у нього були виявлені слідуючі захворювання: «Ішемічний інсульт в басейні лівої СМА з частковою сенсо-моторною афазією, правобічним гемісиндромом. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба III стд. 3 ст. КВР 3. СН стадія В. ХСН 0». Дані захворювання підтверджуються даними вказаної медичної документації, а також даними консультації обласного лікаря-невропатолога від 23.06.2026, який оцінює стан обстеженого як важкий. Дане захворювання, а саме ішемічний інсульт в басейні лівої СМА з частковою сенсо-моторною афазією і правобічним гемісиндромом, потребує стаціонарного та реабілітаційного методу лікування на протязі значного періоду часу у спеціалізованих відділеннях. Ефективне лікування обвинуваченого ОСОБА_20 в умовах перебування в Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань № 9» малоефективне, так як ОСОБА_21 потребує активного використання методів стаціонарного реабілітаційного лікування ( том 2 а.к.п. 162-174).
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Ураховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, після відбування покарання на шлях виправлення не став, а вчинив новий корисливий злочин, вину у вчиненні якого не визнає, відтак суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе виключно за умови його ізоляції від суспільства, у виді позбавлення волі, і саме таке покарання буде достатнім для досягнення мети покарання.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 – адвокат ОСОБА_10 подав до суду клопотання у якому просить звільнити обвинувченого ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 84 КК України.
Законний представник обвинуваченого ОСОБА_9 підтримала клопотання захисника.
Прокурор заперечив щодо наявності підстав про застосування до обвинуваченого положень, передбачених ч. 2 ст. 84 КК України.
Суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.84 КК України, особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Згідно з ч. 4 ст. 84 КК України, - у разі одужання осіб, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, вони повинні бути направлені для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності, передбачені статтями 49 або 80 цього Кодексу, або відсутні інші підстави для звільнення від покарання.
Європейський Суд з прав людини неодноразово визнавав наявність порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час відбування покарання засудженими, що мають хвороби. 
Так, Суд наголошував, що трьома складовими, які необхідно розглядати стосовно сумісності стану здоров`я заявника та умов його утримання, є: 
1) медичний стан в`язня; 
2) адекватність медичної допомоги та піклування, яка надається в умовах ув`язнення; 
3) доцільність ув`язнення з огляду на стан здоров`я в`язня (п. 94 Рішення у справі «Мельник проти України»).
Суд  враховує, що після вчинення кримінального правопорушення до ухвалення даного вироку в обвинуваченого змінився стан його здоров`я, що підтверджено відповідним висновком.
З урахуванням стану здоров`я обвинуваченого, його фізичного стану, який об`єктивно виключає можливість ведення звичного способу життя та суттєво обмежує його соціальну активність (на даний час пересувається за допомою крісла колісного), суд вважає, що ОСОБА_4 на час постановлення вироку істотно втратив той ступінь суспільної небезпечності, який був притаманний йому на момент вчинення кримінального правопорушення, відтак, суд вважає за недоцільне відбування ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки його хвороба буде унеможливлювати виконанню покарання, а тому не буде виконуватись основна мета покарання передбачена ст.50 КК України, а звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ч.2 ст.84 КК України є належним і достатнім способом реалізації цілей кримінальної відповідальності та найбільш повно відповідає фактичним обставинам справи, стану здоров`я обвинуваченого і вимогам закону.
Вирішуючи питання про звільнення від відбування покарання, суд усвідомлює, що з урахуванням встановлених ОСОБА_4 діагнозів, направлення обвинуваченого для подальшого відбування покарання, фактично свідчитиме про жорстоке та нелюдське поводження з ним.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 17 січня 2023 року в справі №309/3456/18) якщо особа захворіла на тяжку хворобу після вчинення злочину, що підтверджується висновком експертизи, то ця обставина не повинна братись до уваги судом під час вирішення питання про звільнення цієї особи від відбування покарання з випробуванням (ст.75 КК), а може бути підставою для звільнення її від подальшого відбування покарання за хворобою (ст.84 КК).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ч.2 ст.84 КК України.
Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 370, 371, 374, 615 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Звільнити ОСОБА_4  від покарання, призначеного цим вироком у виді позбавлення волі на строк п`ять років на підставі ч. 2 ст. 84 КК України, у зв`язку із захворюванням на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання.
Скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 серпня 2025 року, який востаннє продовжений ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2026 року та негайно звільнити його з під варти у залі суду.
Зарахувати у відбуття покарання ОСОБА_4 перебування його під вартою з 21 години 25 хвилин 11 серпня 2025 року по 26 серпня 2026 року у розрахунку день за день.
Речові докази: джинси темно-синього кольору, які упаковані до спеціального пакету PSP7131217 та футболку чорного кольору, яка упакована до спеціального пакету PSP713121, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області – знищити.
Грошові кошти в сумі 25 000,00 грн., які передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_11 , – повернути потерпілій ОСОБА_11 .
Диск з записом камери відеоспостереження з магазину «Щодня» - зберігати в матеріалах кримінального провадження. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, і може бути оскаржений в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив вирок, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку за заявою.

Суддя     ОСОБА_1