ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" липня 2026 р. Справа№ 910/15601/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Спаських Н.М. 
Горбасенка П.В. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 07.07.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 (повний текст складено 26.03.2026)
у справі № 910/15601/25 (суддя - Гумега О.В.)
за позовом ОСОБА_1 
до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у якому просив:
- зобов`язати відповідача вчинити дії, а саме:
1) припинити безпідставне обмеження (блокування) видаткових операцій за поточним рахунком № НОМЕР_1 відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 27.01.2022 за адресою вiддiлення: АДРЕСА_1 ;
2) виконати розпорядження позивача та перерахувати грошові кошти у сумі 10 000,00 грн., що зараховані на зазначений рахунок, на рахунок позивача як фізичної особи за реквізитами: Одержувач: ОСОБА_1, рахунок: НОМЕР_2 , IBAN: НОМЕР_3 ,
Банк одержувача: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Київ, Україна, РНОКПП одержувача: НОМЕР_4 ;
3) після виконання розпорядження закрити зазначений рахунок;
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну (немайнову) шкоду у розмірі 10 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.07.2024 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено запис про припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 У подальшому, 30.07.2024 на рахунок ФОП ОСОБА_1 від ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» надійшла оплата за послуги з правової допомоги згідно рах. від 30.04.2024, без ПДВ, у розмірі 10 000,00 грн., проте ці кошти були заблоковані Банком. Позивач неодноразово звертався до Банку із заявами про виконання розпорядження щодо перерахування коштів та закриття рахунку. Згідно отриманого позивачем від відповідача листа №20.1.0.0.0/7- 240822/33136 від 19.09.2024, останній відмовив позивачу у знятті заборони з поточного рахунку, оскільки матиме це право тільки на підставі рішення суду. Позивач зазначив, що після судового розгляду справи № 915/1649/24, відповідач не усунув обмеження видаткових операцій та продовжує безпідставно утримувати грошові кошти позивача, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду з вищенаведеними вимогами про зобов`язання відповідача вчинити дії та стягнення з відповідача на користь позивача завданої йому моральної шкоди.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:
- ОСОБА_1 обрано неефективний спосіб захисту його порушених прав, а саме, обраний позивачем спосіб захисту щодо визнання протиправними (незаконними) дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо блокування поточного рахунку № НОМЕР_1 не призведе до відновлення його порушених прав, зокрема, виконання такого судового рішення не призведе до розблокування поточного рахунку № НОМЕР_1 або до зобов`язання вчинити банком дії щодо перерахунку грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн на відкритий поточний рахунок ОСОБА_1;
- у позові позивач не надає жодного розрахунку моральної шкоди;
- враховуючи те, що позивач не підтверджує об`єктивними доказами факт заподіяння йому моральної шкоди в результаті неправомірної бездіяльності відповідача, відповідно і не вбачається підстав для задоволення позову;
- виходячи з аналізу правових норм чинним законодавством не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з закриттям рахунку позивачем та його ліквідацією як ФОП;
- виходячи з положень чинного законодавства, передача залишку грошових коштів з рахунку юридичної особи її учасникам, після задоволення вимог кредиторів, відбувається на підставі відповідного розрахункового документа, який складається і пред`являється банку уповноваженою особою, в даному випадку ліквідатором ФІЗИЧНА ОСОБА - ПІДПРИЄМЕЦЬ ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ). У той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази в підтвердження звернення ліквідатора ФІЗИЧНА ОСОБА - ПІДПРИЄМЕЦЬ ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) до АТ «ПриватБанк» із відповідним розрахунковим документом для перерахування залишку грошових коштів на рахунок учасника такої юридичної особи;
- спір в даному випадку виник не між суб`єктами господарювання а між саме ФІЗИЧНОЮ ОСОБОЮ ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) та АТ КБ «ПриватБанк», вже після ліквідації ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ), а тому, справа не підсудна Господарському суду міста Києва та підлягає закриттю.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач звернувся до суду з заявою (а.с. 127), у якій:
- з посиланням на те, що 26.02.2026 відповідачем було припинено безпідставне обмеження (блокування) видаткових операцій за поточним рахунком № НОМЕР_1 та перераховано з поточного рахунку № НОМЕР_5 грошові кошти у сумі 10 000,00 грн. на рахунок позивача як фізичної особи та закрито поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»;
- просив:
1) закрити провадження в частині вимог про зобов`язання відповідача вчинити дії;
2) продовжити розгляд в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної (немайнової) шкоди у розмірі 10 000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 закрито провадження у справі № 910/15601/25 в частині позовних вимог про зобов`язання Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» вчинити дії, а саме:
- припинити безпідставне обмеження (блокування) видаткових операцій за поточним рахунком № НОМЕР_1 , відкритим в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ банку 14360570, код банку 305299) 27.01.2022 за адресою відділення: 56501 Миколаївська обл., Вознесенський р-н, м. Вознесенськ, вул. Центральна, 5-А;
- виконати розпорядження ОСОБА_1 та перерахувати грошові кошти у сумі 10 000,00 грн., що зараховані на поточний рахунок № НОМЕР_1 , на рахунок ОСОБА_1 як фізичної особи за реквізитами: одержувач: ОСОБА_1, рахунок: НОМЕР_2 , IBAN: НОМЕР_3 , банк одержувача: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Київ, Україна, РНОКПП одержувача: НОМЕР_4 ;
- після виконання розпорядження закрити рахунок № НОМЕР_1 .
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15601/25 позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. моральної шкоди, стягнуто з відповідача в дохід Державного бюджету України 2 422,40 грн. судового збору, в іншій частині позову відмовлено.
При розгляді спору сторін по суті, суд першої інстанції визнав доведеним позивачем у спірному випадку наявності завданої йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача, яким завдано моральної шкоди позивачу та її результатом - моральною шкодою, вказавши, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на доведення відсутності його вини у завданні моральної шкоди позивачу, проте, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи зусилля позивача для захисту своїх прав, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 5 000,00 грн.
Крім того, суд першої інстанції, врахувавши висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.06.2019 у справі №760/13915/18, зокрема, що припинення підприємницької діяльності позивача/відповідача не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору, укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Тобто, стороною правочину виступала фізична особа-підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні, визнав, що, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли із господарського договору, зобов`язання за яким у позивача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились, а перейшли до ОСОБА_1, як фізичної особи, що свідчить про відсутність підстав для закриття провадження у цій справі на підстав п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України яка встановлює, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15601/25 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки воно було ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 справа № 910/15601/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., Спаських Н.М., Горбасенко П.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15601/25 з метою перевірки матеріалів справи для здійснення належного обрахування судового збору за подання апеляційної скарги; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15601/25 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.
30.04.2026 матеріали справи № 910/15601/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026:
- апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15601/25 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 ГПК України;
- надано Акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору в сумі 3 633,60 грн.;
- попереджено Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дана апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню скаржнику.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржник 06.05.2026 подав клопотання про усунення недоліків, в додатках до вказаного клопотання міститься платіжна інструкція № BOJ66B4J6Q від 06.05.2026 про сплату 3 633,60 грн., в призначенні платежу вказано: «Судовий збір, Півнінчний апеляцйіний господарський суд, за позовом ФОП ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» справа № 910/15601/25».
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15601/25, ухвалено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/15601/25 призначено до розгляду на 09.06.2026 об 11:00 год. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 розгляд справи № 910/15601/25 відкладено на 07.07.2026 об 11:40 год. 
25.06.2026 від представника відповідача надійшла заява про участь у судових засіданнях у справі № 910/15601/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У період з 15.06.2026 по 19.06.2026 та у період з 22.06.2026 по 26.06.2026 суддя Яценко О.В. перебувала у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2026 заяву представника відповідача про участь у судових засіданнях у справі № 910/15601/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.
26.06.2026 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі, в якій заявник просив:
- здійснювати апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15601/25 без моєї участі;
- відмовити у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», а рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15601/25 - залишити без змін.

Станом на 07.07.2026 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Позивач представників в судове засідання не направив.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представника позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.
Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
28.08.2020 здійснено державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, номер запису 2005210000000011009, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 7).
27.01.2022 Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , валюта UAH (Українська гривня), що підтверджується копією довідки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про відкриття рахунку № НОМЕР_6 від 06.09.2024 (а.с. 114).
03.07.2024 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (на підставі власного рішення), номер запису 2005210060001011009 (а.с. 8).
У зв`язку із прийняттям рішення про припинення підприємницької діяльності з 03.07.2024, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) подав заявку через інтернет-банкінг Приват24 та закрив картку «Ключ до рахунку» (а.с. 19).
Проте, 30.07.2024 о 14 год. 20 хв. на поточний рахунок № НОМЕР_1 від платника ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» (рахунок платника: № НОМЕР_7 , код платника 33310498, надавач платіжних послуг платника АТ «ОТП БАНК»), надійшли грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. з призначенням платежу: «Оплата за послуги правової допомоги зг. рах. від 30.04.2024 р. без ПДВ» (а.с. 13).
Між ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» та адвокатом ОСОБА_1 існували договірні правовідносини, що підтверджується укладеними між ними Договором про надання правничої (правової) допомоги від 28.12.2020, Додатковою угодою від 30.08.2021 до цього договору (а.с. 14, 15, 17).
Грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн., які надійшли на рахунок ФОП ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від платника ТОВ «Меліоратор-Агро Юг», були заблоковані АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
22.08.2024 позивач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою (без вихідного номера), згідно якої просив АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перерахувати кошти у розмірі 10 000,00 грн. із заблокованого рахунку № НОМЕР_1 на картку «Універсальна» № НОМЕР_8 у зв`язку із закриттям ФОП.
06.09.2024 позивач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою (без вихідного номера) (а.с. 20-21), згідно якої просив АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зняти заборону з поточного рахунку № НОМЕР_1 , перерахувавши з нього на картку «Універсальна» № НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , 10 000,00 грн., та надати можливість після цього закрити поточний рахунок № НОМЕР_1 .
Листом №20.1.0.0.0/7-240822/33136 від 16.09.2024 (а.с. 23) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомив позивача, що його звернення знаходиться в роботі фахівців Головного офісу «ПРИВАТБАНК», відповідь буде надано у найкоротші терміни.
Листом №20.1.000/7-240822/33136 від 19.09.2024 (а.с. 24) АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у відповідь на заяву позивача №б/н від 22.08.2026, відмовив позивачу у знятті заборони з поточного рахунку та перерахуванні залишку коштів.
Вважаючи таке рішення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» незаконним, 31.12.2024 позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з вимогами про визнання протиправними (незаконними) дій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо блокування поточного рахунку № НОМЕР_1 та стягнення 10 000,00 грн. моральної (немайнової) шкоди (справа № 915/1649/25).
Обґрунтовуючи наведений позов в частині вимог про визнання протиправними (незаконними) дій відповідача, позивач зазначив, що з огляду на те, що ним закрито картку «Ключ до рахунку», який є електронним платіжним засобом, після припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 стало неможливо за заявою ОСОБА_1 перерахувати грошові кошти з поточного рахунку № НОМЕР_1 на його поточний рахунок, як фізичної особи, у зв`язку з чим позивач вказав на протиправні (незаконні) дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо блокування поточного рахунку № НОМЕР_1 .
Обґрунтовуючи наведений позов в частині стягнення моральної шкоди, позивач вказав на те, що внаслідок протиправних дій відповідача щодо блокування поточного рахунку ФОП ОСОБА_1, йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності, розмір якої позивач визначив, виходячи із суми заблокованих грошових коштів, яка становить 10 000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.01.2025 позовну заяву у справі №915/1649/24 скеровано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі № 915/1649/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 (а.с. 28-32, 36-41) у задоволенні наведеного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними (незаконними) дій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо блокування поточного рахунку № НОМЕР_1 , суд у справі № 915/1649/24 дійшов висновку, що ОСОБА_1 обрано неефективний спосіб захисту його порушених прав, а саме, обраний позивачем спосіб захисту щодо визнання протиправними (незаконними) дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо блокування поточного рахунку № НОМЕР_1 не призведе до відновлення його порушених прав, зокрема, виконання такого судового рішення не призведе до розблокування поточного рахунку № НОМЕР_1 або до зобов`язання вчинити банком дії щодо перерахунку грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн. на відкритий поточний рахунок ОСОБА_1 . У задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди судом відмовлено, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди у заявленій сумі.
З огляду на вказівні обставини у грудні 2025 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом, який є предметом розгляду у даній справі № 910/15601/25.
Подання позову у цій справі № 910/15601/25 позивач обґрунтовує тим, що після розгляду справи № 915/1649/24 відповідач не усунув обмеження видаткових операцій та продовжує безпідставно утримувати грошові кошти позивача, станом на день подання позову грошові кошти у сумі 10 000,00 грн. залишаються заблокованими, що свідчить про триваюче порушення прав позивача. Вимога про стягнення моральної шкоди обґрунтована позивачем тривалим та свідомим порушенням гідності фізичної особи, що триває і після ухвалення судового рішення у справі № 915/1649/24.
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, предмет та підстави позову у справі № 915/1649/24 та у справі № 910/15601/25 є різними.
Враховуючи закриття провадження у справі № 910/15601/25 в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити дії (ухвала Господарського суду міста Києва від 26.03.2026), а також те, що позивач підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної (немайнової) шкоди у розмірі 10 000,00 грн., предметом розгляду у справі № 910/15601/25 є позовні вимоги про стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 моральної (немайнової) шкоди у розмірі 10 000,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної (немайнової) шкоди, позивач зазначив наступне:
- вимога про відшкодування моральної (немайнової) шкоди заявлена на підставі статей 23, 1167 Цивільного кодексу України;
- моральна шкода полягає у тривалому порушенні права позивача на мирне володіння та розпорядження власними грошовими коштами, які безпідставно утримуються Банком, створенні стану правової невизначеності, необхідності неодноразових звернень до Банку та суду для захисту порушеного права;
- характер заявленої моральної шкоди полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи внаслідок тривалого та безпідставного обмеження доступу до власних грошових коштів і не потребує підтвердження спеціальними доказами (медичними або психологічними);
- розмір заявленої до стягнення моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. визначений з урахуванням характеру порушення, його тривалості, особистого стану позивача (особа з інвалідністю 1-Б групи внаслідок війни), а також вимог розумності та справедливості;
- слід наголосити, що при розгляді справи № 915/1649/24 Банку була відома вся сукупність фактичних обставин спірних правовідносин сторін, у тому числі факт зарахування грошових коштів на рахунок позивача, факт договірних правовідносин ФОП ОСОБА_1 з ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» та відсутність будь-якого судового рішення чи іншої законної заборони щодо розпорядження ними, проте відповідач, маючи повну та достатню інформацію, не усунув обмеження видаткових операцій та продовжив безпідставно утримувати грошові кошти позивача, що свідчить про триваюче порушення зобов`язань за договором банківського рахунку;
- позивач зауважив, що Банк не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував правомірність його дій або бездіяльності щодо заяви позивача від 06.09.2024.
Відповідач заперечив позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, зазначивши у відзиві на позовну заяву наступне:
- позивач не надав розрахунку моральної шкоди; 
- позивач не зазначив, якими об`єктивними доказами він може підтвердити свої твердження про те, що в результаті неправомірної бездіяльності відповідача йому було заподіяно моральну шкоду і така моральна шкода має причинний зв`язок з бездіяльністю відповідача, відповідно, позивач не надав таких доказів суду;
- чинним законодавством не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з закриттям рахунку позивачем та його ліквідацією як ФОП.
Суд першої інстанції позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнив частково, стягнути з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн., що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1). 
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3).
Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Аналіз наведених норм свідчить, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З урахуванням наведеного, слід зазначити, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 30.07.2024, після внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1, на поточний рахунок останнього, № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», від платника ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» надійшли грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн., які у подальшому були заблоковані АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Листом №20.1.000/7-240822/33136 від 19.09.2024 (а.с. 24) (у відповідь на заяву позивача № б/н від 22.08.2024) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» фактично відмовив позивачу у знятті заборони з поточного рахунку ФОП ОСОБА_1 та перерахуванні залишку коштів у сумі 10 000,00 грн. з цього рахунку на рахунок позивача як фізичної особи, повідомивши наступне:
«Пунктом 145 Постанови НБУ №492 визначено, що банк закриває поточний рахунок юридичної особи-резидента, фізичної особи-підприємця (за умови відсутності залишку коштів на поточному рахунку фізичної особи-підприємця) на підставі інформації, отриманої від контролюючих органів та з Єдиного державного реєстру у вигляді безоплатного доступу через портал електронних сервісів про державну реєстрацію припинення юридичної особи/підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. За інформацією, яка міститься у заявці, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 припинив свою діяльність 03.07.2024. Кошти на рахунок ФОП були зараховані після припинення діяльності (30-07-2024).
Згідно п. 145 Постанови НБУ №492, ст. 69 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та п. 6 р. II Порядку подання повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках або інших фінансових установах до контролюючих органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.08.2015 № 72 (далі - Порядок), датою початку видаткових операцій за рахунком платника податків у банках є дата отримання банком або іншою фінансовою установою повідомлення контролюючого органу про взяття рахунка на облік у контролюючих органах (п. 69.4 ПК України) або дата, визначена як дата взяття на облік у контролюючому органі за мовчазною згодою.
Відповідно до вказаного, якщо рахунок не взятий на облік в контролюючому органі, Банк не має права здійснювати видаткові операції по ньому…
Враховуючи дані положення, проведення видаткових операцій за рахунком, не взятим на облік в контролюючих органах, суперечитиме чинному законодавству.
…Банк матиме право перерахувати залишок коштів на підставі рішення суду».

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (ч. 2 та ч. 3 ст. 1066 ЦК України).
Договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 1 та ч. 2 ст. 1067 ЦК України).
За змістом ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення". Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.
Згідно із підпунктом 1 п. 121 розділу ХV Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №162 (далі - Інструкція), надавач платіжних послуг закриває поточні/платіжні рахунки користувачів на підставі заяви про закриття поточного рахунку/заяви про закриття платіжного рахунку користувача, крім випадків, визначених у пункті 122 розділу XV цієї Інструкції.
Відповідно до п. 127 Інструкції надавач платіжних послуг за наявності коштів на поточному/платіжному рахунку, який закривається на підставі заяви про закриття поточного рахунку/заяви про закриття платіжного рахунку користувача, здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних інструкцій стягувачів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно із заявою користувача). Датою закриття поточного/платіжного рахунку є день надання користувачем заяви до надавача платіжних послуг, якщо на поточному/платіжному рахунку користувача немає залишку коштів. Датою закриття поточного/платіжного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком робочий день, якщо на поточному/платіжному рахунку користувача є залишок коштів. Дата закриття поточного/платіжного рахунку, операції за яким здійснюються за допомогою електронних платіжних засобів, визначається в договорі банківського рахунку/договорі платіжного рахунку. Надавач платіжних послуг закриває поточний/платіжний рахунок користувача та видає користувачу довідку про закриття рахунку безкоштовно із зазначенням дати закриття рахунку.
В матеріалах справи наявна довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 2600227SU004513 від 27.02.2026 (а.с. 116), надана клієнту ФОП ОСОБА_1 в тому, що йому закрито рахунок № НОМЕР_1 , валюта UAH (Українська гривня), 26.02.2026.
Видача наведеної довідки про закриття рахунку свідчить про здійснення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» попередньо, перед закриттям рахунку, усіх завершальних операцій за цим рахунком, зокрема, перерахування залишку коштів згідно із заявою користувача. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, такі дії відповідача фактично спростовують його доводи, наведені у листі №20.1.000/7-240822/33136 від 19.09.2024, в якому відповідач з посиланням на положення п. 145 Постанови НБУ №492, ст. 69 ПК України та п. 6 р. II Порядку стверджував про неможливість проведення Банком видаткових операцій за рахунком, не взятим на облік в контролюючому органі, та повідомляв позивача, що Банк матиме право перерахувати залишок коштів на підставі рішення суду.
Заперечуючи виникнення у відповідача зобов`язання із перерахування спірних грошових коштів із рахунку ФОП на рахунок позивача як фізичної особи, відповідач у відзиві на позовну заяву, з посиланням на положення п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ст. 111 ЦК України («Порядок ліквідації юридичної особи») стверджував про відсутність в матеріалах справи будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження звернення ліквідатора Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із відповідним розрахунковим документом для перерахування залишку грошових коштів на рахунок учасника такої юридичної особи. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який такі твердження відповідача оцінив критично, вказавши, що спірний рахунок № НОМЕР_1 був відкритий фізичній особі-підприємцю, а не юридичній особі, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про відкриття рахунку № 240906SU19251100 від 06.09.2024.
З огляду на наведене, суд першої інстанції цілком вірно виснував, що відповідачем не доведено правомірності обмеження (блокування) ним протягом тривалого часу (з 30.07.2024 по 26.02.2026) видаткових операцій за спірним поточним рахунком та не виконання ним розпорядження позивача про перерахування грошових коштів у сумі 10 000,00 грн., що зараховані на зазначений рахунок, на рахунок позивача як фізичної особи, що свідчить про протиправність поведінки відповідача у спірних правовідносинах. 
При цьому, як вірно зауважено судом першої інстанції, Банк, як суб`єкт господарювання та професійний учасник фінансового ринку, несе законодавчо закріплений обов`язок реагувати на звернення клієнтів. 
Згідно з ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.
Згідно з ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
Позивач у справі є особою з інвалідністю 1-Б групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серія НОМЕР_10 , виданого 04.07.2024.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять жодної відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на заяву позивача №б/н від 06.09.2024 про зняття заборони з поточного рахунку та перерахування грошових коштів. Лист АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №20.1.000/7-240822/33136 від 19.09.2024 надано у відповідь на заяву позивача №б/н від 22.08.2024. 
Крім того, слід зауважити, що у клопотанні про долучення доказів та пояснень від 18.03.2026 (а.с. 100-102), відповідач підтвердив, що внутрішня банківська перевірка щодо поточного рахунку № НОМЕР_1 , працівниками Банку не проводилась, документи (рішення, висновки, службові записки), на підставі яких було встановлено обмеження позивачу видаткових операцій за рахунком № НОМЕР_1 зі строками дії обмежень та підстави їх продовження не приймались.
Наведене свідчить про триваючу бездіяльність відповідача у вирішенні питання щодо розблокування спірного рахунку та перерахування грошових коштів на рахунок позивача як фізичної особи.
За таких обставин суд першої інстанції правомірно погодився з доводами позивача, що вищенаведена протиправна поведінка відповідача у спірних правовідносинах завдала позивачу моральної шкоди, яка полягає у тривалому порушенні права позивача (з 30.07.2024 по 26.02.2026) на мирне володіння та розпорядження власними грошовими коштами, які безпідставно утримувались Банком, створенні для позивача стану правової невизначеності, необхідності неодноразових звернень позивача для захисту свого порушеного права до Банку (листи позивача від 22.08.2024, від 06.09.2024) та до суду (позов у справі № 915/1649/24, позов у даній справі № 910/15601/25). 
Характер заявленої моральної шкоди полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи позивача внаслідок тривалого та безпідставного обмеження доступу до власних грошових коштів позивача, необхідності для позивача докладання значних моральних та фізичних зусиль для поновлення свого порушеного права, що очевидно не позбавлене сенсу та є переконливим, з огляду на наявні в матеріалах справи докази - посвідчення серія НОМЕР_10 інваліда 1-Б групи внаслідок війни, індивідуальна програма реабілітації інвалідів № 954 від 28.06.2024 з яких слідує, що позивач у справі є особою з інвалідністю 1-Б групи безстроково, причина інвалідності - травма, пов`язана з захистом Батьківщинита потребує постійного стороннього догляду (а.с. 25-27, 35).

При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що вирішуючи питання щодо надання позивачем доказів на підтвердження своїх тверджень про те, що в результаті неправомірної бездіяльності відповідача йому було заподіяно моральну шкоду і така моральна шкода має причинний зв`язок з бездіяльністю відповідача, судом застосовано понижений стандарт, який ще називають «prima facie переконливості» (prima facie - на перший погляд). Переконливість доказів «prima facie» означає: існують розумні підозри вважати, що факт скоріше має місце. Понижений стандарт означає, що суд має встановити, що докази порушення та завдання шкоди (у спірному випадку моральної шкоди) на перший погляд є переконливими. 
Статтею 28 Конституції України гарантовано, що кожен має право на повагу до його гідності.
Згідно з абз. 6 пп 2.3 п. 2 мотивувальної частини рішення Великої палати Конституційного Суду України № 5-р/2018 від 22.05.2018 у справі № 1-4/2018(2792/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 12 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, Конституційний Суд України наголошує, що людську гідність необхідно трактувати як право, гарантоване статтею 28 Конституції України, і як конституційну цінність, яка наповнює сенсом людське буття, є фундаментом для усіх інших конституційних прав, мірилом визначення їх сутності та критерієм допустимості можливих обмежень таких прав. Наведене опосередковано підтверджується унікальним значенням людської гідності в Конституції України, за якою, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (стаття 21); кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68).
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції який визнав доведеним позивачем у спірному випадку наявності завданої йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача, яким завдано моральної шкоди позивачу та її результатом - моральною шкодою, вказавши, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на доведення відсутності його вини у завданні моральної шкоди позивачу.
Водночас, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи зусилля позивача для захисту своїх прав, суд першої інстанції цілком дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 5 000,00 грн. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.
Колегія суддів вважає помилковими твердження відповідача про те, що спір стороні виник не між суб`єктами господарювання а між фізичною особою та АТ КБ «ПриватБанк», вже після ліквідації ФОП, а тому, справа не підсудна Господарському суду міста Києва та підлягає закриттю, оскільки, як вірно вказано судом першої інстанції, з системного аналізу статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» вбачається, що однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати, фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, а відтак, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли із господарського договору, зобов`язання за яким у позивача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились, а перейшли до ОСОБА_1, як фізичної особи.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15601/25, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15601/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/15601/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 08.07.2026. 

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді Н.М. Спаських

П.В. Горбасенко