Справа № 188/403/26 
Провадження № 2/715/793/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року   селище Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області 
в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В. 
секретар судового засідання Затолошна Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є сином ОСОБА_2 . Вказує на те, що він навчається у IB Sud дворічній комерційній школі у місті Есслінген денної форми навчання. Навчання закінчується 28.07.2027 року
Зазначає, що батько будь – якої матеріальної допомоги не надає. Вказує на те, що він навчається на стаціонарній формі навчання, не має можливості працювати, стипендію не отримує, фактичне його утримання здійснює матір. Зважаючи на викладене просить суд стягнути з відповідача аліменти на його утримання, в розмірі 1/6 частини його доходу щомісячно на весь період навчання але не більше, ніж до досягнення ним 23 років, починаючи з дня подачі позову до суду.
В судове засідання позивач не з`явився. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсуніть, при цьому вказано, що позовні вимоги він підтримує повністю.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. При цьому, подав письмові пояснення, просив суд позов задовольнити частково, зокрема, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/8 частини його доходів, посилаючись на те, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі про який просить його син, так як на даний час він має на утриманні неповнолітню дитину, навчається, він єдиний в сім`ї, що працює.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
При цьому, СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.
Відповідно до ч. 1 ст.81, ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 навчається у IB Sud дворічній комерційній школі у місті Есслінген за денною формою навчання на державній основі. Термін закінчення навчання 28.07.2027 рік.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач ОСОБА_2 працює в ТОВ «Велес Буковина» на посаді водія вантажного автомобіля. Його сукупний дохід на 2025 рік становить 252976,71 грн. за п`ять місяців 2026 року – 108725,15 грн.
Будь – якого рухомого чи нерухомого майна, за даними з державних реєстрів, у відповідача немає.
Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатися, покликано забезпечити дитині достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток тощо), адже через навчання дитина практично не має змоги працювати і самостійно заробляти кошти.
Як встановлено в ході розгляду справи, позивач ОСОБА_1 навчається на денній формі, у зв`язку з чим не має можливості працевлаштуватися. Отже, у зв`язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги.
Відповідач, як батько повинен піклуватися про свою дитину та матеріально її утримувати, при цьому суд враховує, що відповідач має також утримувати себе та свою неповнолітню дитину.
Доказів понесення інших витрат (зокрема на придбання канцелярських товарів, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження), пов`язаних із його навчанням, позивач до суду не подавав.
При цьому, суд враховує, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Отже, враховуючи викладені обставини справи, та зважаючи на те, що позивач, який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги з боку батьків, а батько - відповідач по справі спроможний виплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/7 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача на період навчання сина. На думку суду, такий розмір аліментів є розумним та справедливим. 
Крім того, виходячи із вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судових витрат, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.4, 38, 57-60, 64, 130, 208-209, 212-215, 218, 223,294-295, 367 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 в розмірі 1/7 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з 23.02.2026 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст рішення складено 07.07.2026 року. 

Суддя