Справа №127/19956/24 
Провадження №1-кп/127/563/24 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia) кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2024 за № 22024020000000001, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Веньов Тульської області РФ, громадянки Російської Федерації, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 РФ, раніше несудимої, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 110 та статтею 436 Кримінального кодексу України, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , перебуваючи на території Російської Федерації (далі - РФ), у невстановлений досудовим розслідуванням час, достовірно знаючи про здійснення аудіо-, відеофіксації та їх подальше збереження і розміщення на платформі відеохостингу «YouTube», усвідомлюючи можливість вільного доступу до вказаного матеріалу, його запозичення (скачування), вільного сприйняття масовою аудиторією та вільного поширення серед невизначеного кола осіб, разом із іншими невстановленими особами взяла участь у записі відеокліпу на пісню «ІНФОРМАЦІЯ_13», повна версія якого, із виступом ОСОБА_5 , розміщена 13.11.2022 на сторінці каналу під назвою « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_14 ), створеного на платформі відеохостингу «YouTube» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_15 ».
Зокрема, у даному відеозаписі, з 01 хв 14 с до 01 хв 33 с та з 02 хв 36 с до 02 хв 55 с, зафіксовано виконання ОСОБА_5 частини тексту пісні «ІНФОРМАЦІЯ_13» у вигляді повторюваного висловлювання, яке містить чітку комунікативну настанову на знищення ворогів, формує в масової аудиторії адресата відчуття обов`язковості виконання вказаної настанови та є публічним закликом до агресивної війни.
Також було встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи на території РФ, а саме на Великій спортивній арені олімпійського комплексу « Лужнікі » у м. Москва, 22.02.2023, достовірно знаючи про здійснення прямої трансляції та її подальше збереження і розміщення на платформах відеохостингу та інших веб-ресурсах, які є засобами масової інформації, усвідомлюючи можливість вільного доступу до вказаного матеріалу, його запозичення (скачування), вільного сприйняття масовою аудиторією та вільного поширення серед невизначеного кола осіб, взяла участь у мітингу-концерті на честь росіян-учасників війни в Україні, відомості про який розміщено на платформі веб-ресурсу «Страна News» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 у публікації під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_16», діючи при цьому за попередньою змовою із особою, щодо якої здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні, а також іншими учасниками вказаного «мітингу-концерту» та його організаторами.
Зокрема, у вказаній публікації, розміщеній о 15:42 год. 22.02.2023, наявний текст, який постає публічним закликом у непрямій формі до вчинення умисних дій з метою зміни меж території України, а також зміни державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
В даних матеріалах, а саме в публікаціях та виступах ОСОБА_5 , які зафіксовані на скріншотах на оптичному диску, а також розміщені у власному телеграм-каналі ОСОБА_5 під назвою « ОСОБА_5 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 та на платформі веб-ресурсу « Страна News » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_16» - містяться публічні заклики до вчинення умисних дій із метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
В подальшому ОСОБА_5 , перебуваючи на території РФ, 18.03.2023 о 21:11 год., діючи з попередньою змовою із особою, щодо якої досудове розслідування здійснюється в іншому провадженні, у власному телеграм-каналі під назвою « ОСОБА_5 », розміщеному за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 , використовуючи функцію пересилання («Forwarded») з телеграм-каналу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9 », здійснила публікацію фотоматеріалу із власним зображенням та зображенням двох невстановлених осіб на фоні гасла «Смерть фашизму!» та супроводжуючого текстового матеріалу, в якому використані такі мовленнєві засоби та лінгвістичні прийоми, як висловлювання стверджувального характеру, яка за своїм контекстом виправдовує адресанткою належність тимчасово окупованої території АР Крим до складу держави-агресора - РФ, та містить публічний заклик до вчинення умисних дій із метою зміни меж території України та порушення порядку, встановленого Конституцією України. 
Крім того, в даній публікації ОСОБА_5 використані такі мовленнєві засоби та лінгвістичні прийоми, як заклики-гасла, які, у своїй цілісності (текст та зображення), уміщують у собі публічний заклик до агресивної війни для завоювання не лише столиці України - м. Києва, а й інших, зокрема, столиці Республіки Польща - м. Варшави.
Крім того, громадянка РФ ОСОБА_5 , російська музична виконавиця, суспільна діячка, будучи лідером суспільної думки, використовуючи при цьому механізм передачі інформації для широкого загалу через усвідомлення сприйняття її як впливової в російському суспільстві особистості, здійснюючи при цьому свою діяльність у сфері музикального та пісенного мистецтва, пов`язаного з авторськими та сценічними виступами для глядацької та слухацької аудиторій під сценічним псевдонімом « ОСОБА_5 », діючи умисно, цілеспрямовано, переслідуючи антиукраїнські ідеологічні мотиви, з метою спонукання невизначеного кола осіб до агресивної війни, продовжила здійснення своєї протиправної діяльності.
Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_5 , перебуваючи на території РФ, 23.03.2023 о 19:26 год., у власному телеграм-каналі під назвою « ОСОБА_5 », розміщеному за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 , використовуючи функцію пересилання («Forwarded») з телеграм-каналу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9 », здійснила публікацію фотоматеріалу із власним зображенням та зображенням інших невстановлених осіб та супроводжуючого текстового матеріалу, в якому в непрямій формі виражена повна підтримка агресивної війни РФ проти України, оскільки авторка морально підтримує воїнів-окупантів держави-агресора, виступаючи перед ними на тимчасово окупованій території Запорізької області.
Далі, продовжуючи виконання свого злочинного задуму, спрямованого на спонукання невизначеного кола осіб до агресивної війни, ОСОБА_5 , перебуваючи на території РФ, 25.04.2023 о 13:26 год., у власному телеграм-каналі під назвою « ОСОБА_5 », розміщеному за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 , використовуючи функцію пересилання («Forwarded») з телеграм-каналу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9 », здійснила публікацію фотоматеріалу із власним зображенням та зображенням інших невстановлених осіб та супроводжуючого текстового матеріалу, що в цілісності конструкції реалізує публічний заклик авторки до агресивної війни РФ проти України для досягнення повної перемоги.
В даних матеріалах (публікаціях та виступах ОСОБА_5 ), які зафіксовані на скріншотах на оптичному диску, а також розміщені у власному телеграм-каналі ОСОБА_5 під назвою « ОСОБА_5 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 та на платформі відеохостингу «YouTube» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_15 » - містяться публічні заклики до агресивної війни російської федерації проти України.
Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за частиною другою статті 110 та статтею 436 Кримінального кодексу України (далі - КК) суд здійснює за відсутності обвинуваченої (in absentia).
Відповідно до частини п`ятої статті 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
Частиною другою статті 7 КПК регламентовано, що зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 18.05.2004 «Шомоді проти Італії» проведення заочного розгляду кримінального провадження відповідатиме принципам, закріпленим у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (право на справедливий суд), тільки в тому випадку, якщо з боку державних органів будуть вжиті заходи забезпечення ретельної перевірки «з метою встановлення поза обґрунтованим сумнівом того, чи дійсно особа беззастережно відмовилася від свого права виступати в суді».
До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був повідомлений про судовий розгляд. Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд «in absentia» допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді (рішення «Пелладоах проти Нідерландів», «Пуатрімоль проти Франції»).
Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень визначені главою 24-1 КПК.
Відповідно до положень статті 297-1 КПК спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.
З обвинувального акта, який надійшов до суду випливає, що обвинувачена ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 РФ, тобто на цей час перебуває на території країни-агресора. 
У судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 неодноразово викликалася як підозрювана шляхом опублікування у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», а також на офіційному сайті Офісу генерального прокурора.
Повідомлення про підозру ОСОБА_5 також вручене захиснику підозрюваної, про що свідчить розписка в матеріалах кримінального провадження.
Постановою слідчого від 08.05.2024 на підставі статті 281 КПК підозрювану ОСОБА_5 оголошено у розшук, який доручено оперативним підрозділам ІНФОРМАЦІЯ_17.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2024 задоволено клопотання слідчого, погодженого з прокурором, та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 22024020000000001 від 02.01.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 110 та статтею 436 КК.
У газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» опубліковано повідомлення про здійснення стосовно підозрюваної ОСОБА_5 спеціального досудового розслідування.
На неодноразові виклики до слідчого та суду ОСОБА_5 не з`явилася, про поважність причин своєї неявки не повідомила.
Факти численних викликів ОСОБА_5 у порядку статті 135 КПК підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами. 
У підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 20.11.2024, суд своєю ухвалою задовольнив клопотання прокурора щодо здійснення спеціального судового провадження стосовно ОСОБА_5 .
Обвинувачена ОСОБА_5 викликалася у судові засідання, які були призначені на 19.07.2024 о 12:30 год., 20.11.2024 о 15:30 год., 29.11.2024 о 15:00 год., 23.01.2025 о 16:00 год., 25.03.2025 о 16:30 год., 27.05.2025 о 17:00 год., 23.07.2025 о 17:00 год., 21.10.2025 о 17:00 год., 20.01.2026 о 17:00 год., 17.03.2026 о 17:00 год., 21.05.2026 о 17:00 год. та 22.07.2026 о 16:30 год. шляхом публікації повісток про виклик обвинуваченої у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.
Отже, наявні у справі документи свідчать про те, що ОСОБА_5 достовірно знає про розпочате відносно неї кримінальне провадження, про підозру та висунуте обвинувачення у вчиненні інкримінованих їй злочинів та статус особи, яка перебуває у розшуку, про виклики до органу досудового розслідування та суду.
Ухилення обвинуваченої ОСОБА_5  від органів досудового розслідування та суду суд розцінює, як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
При цьому суд вважає слушним зауважити, що розгляд кримінального провадження здійснюється за участю захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_4 , - який був забезпечений державою з Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.
З огляду на викладене, суд вжив усіх достатніх заходів для дотримання прав обвинуваченої ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя.
Відповідно до частини третьої статті 26 КПК суд за клопотанням сторін кримінального провадження дослідив такі докази, зібрані у кримінальному провадженні:
-протокол огляду від 22.01.2024, відповідно до якого співробітник ІНФОРМАЦІЯ_17 - старший лейтенант ОСОБА_11 , провів огляд відомостей, розміщених і мережі Інтернет стосовно ОСОБА_5 , а саме Інтернет-ресурс - канал під назвою « ОСОБА_5 » в соціальній мережі «Телеграмм» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 ; під час огляду здійснено відповідні скріншоти сторінок, інформацію збережено та заархівовано;
-висновок експерта за результатами проведення судово-лінгвістичної (семантико-контекстуальної) експертизи від 02.04.2024 № 1047/24-21, відповідно до якого у наданих на дослідження матеріалах (публікації ОСОБА_5 ) міститься, серед іншого, така інформація: публічні заклики до вчинення умисних дій з метою зміни меж території України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України; публічні заклики до вчинення умисних дій з метою зміни державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України; публічні заклики до агресивної війни РФ проти України; публічні заклики до співпраці з окупаційною адміністрацією держави-агресора; публічні заклики на утвердження тимчасової окупації частини території України; публічні заклики до невизнання поширення державного суверенітету України над тимчасово окупованими територіями України; глорифікацію осіб, які здійснюють збройну агресію РФ проти України; славословлення дій представників окупаційної адміністрації РФ та представників підконтрольних РФ самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України; публічні заклики до захоплення державної влади через похід на Київ та його завоювання. Водночас, відповідно до висновку експерта, надані на дослідження матеріали (публікації ОСОБА_5 ) не місять ознак розпалювання національної ненависті; ознак приниження національної честі та гідності; ознак приниження громадян за мовою використання; ознак расової чи релігійної ворожнечі та ненависті; ознак образи почуттів громадян у зв`язку з їхніми релігійними переконаннями; ознак прямого чи непрямого обмеження прав або встановлення прямих чи непрямих привілеїв громадян за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних, та інших переконань, статі, інвалідності, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання.
Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до такого висновку.
Відповідно до статей 1-3, 6 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава; суверенітет України поширюється на всю її територію; Україна є унітарною державою; територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає людиною за свою діяльність; державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно зі статтями 17, 19, 65, 68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу, на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом; на території України не допускається розташування іноземних військових баз; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов?язком громадян України; кожен зобов?язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей; Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
24.02.2022 РФ здійснила повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв?язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану був неодноразово продовжений і діє по цей час.
За результатом судового розгляду суд встановив, що громадянка РФ - обвинувачена  ОСОБА_5 , російська музична виконавиця, суспільна діячка, будучи лідером суспільної думки, використовуючи при цьому механізм передачі інформації для широкого загалу через усвідомлення сприйняття її як впливової в російському суспільстві особистості, здійснюючи при цьому свою діяльність у сфері музикального та пісенного мистецтва, пов`язаного з авторськими та сценічними виступами для глядацької та слухацької аудиторій під сценічним псевдонімом « ОСОБА_5 », діючи умисно, цілеспрямовано, переслідуючи антиукраїнські ідеологічні мотиви, з метою спонукання невизначеного кола осіб до агресивної війни, із використанням комунікативних можливостей загальнодоступних та соціально-орієнтованих ресурсах мережі Інтернет проводить систематичну інформаційну діяльність, спрямовану на публічні заклики до змін меж території та до зміни державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також публічні заклики до агресивної війни, та розповсюдження таких матеріалів із закликами до вчинення таких дій на публічних Інтернет-ресурсах. Реалізацію вказаного  ОСОБА_5 здійснює, використовуючи особистий канал під назвою « ОСОБА_5 » в соціальній мережі «Телеграмм» ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), сторінку каналу під назвою « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ), створеного на платформі відеохостингу «YouTube», а також платформу веб-ресурсу « Страна News ». 
Наведене підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами. Зокрема, з-поміж інших доказів, які прокурор надала суду, наявні протоколи огляду, відповідно до яких був здійснений огляд відомостей, розміщених і мережі Інтернет стосовно ОСОБА_5 , а саме Інтернет-ресурс - канал під назвою « ОСОБА_5 » в соціальній мережі «Телеграмм» (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 ). Під час проведення зазначених слідчих дій були зафіксовані численні публікації  ОСОБА_5 , спрямовані на публічні заклики до вчинення умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також публічні заклики до агресивної війни РФ проти України. 
За результатом проведення судово-лінгвістичної (семантико-контекстуальної) експертизи (висновок від 02.04.2024 № 1047/24-21), встановлено, що зміст оприлюднених ОСОБА_5 публікацій містить: публічні заклики до вчинення умисних дій з метою зміни меж території України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України; публічні заклики до вчинення умисних дій з метою зміни державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України; публічні заклики до агресивної війни РФ проти України; публічні заклики до співпраці з окупаційною адміністрацією держави-агресора; публічні заклики на утвердження тимчасової окупації частини території України; публічні заклики до невизнання поширення державного суверенітету України над тимчасово окупованими територіями України; глорифікацію осіб, які здійснюють збройну агресію РФ проти України; славословлення дій представників окупаційної адміністрації РФ та представників підконтрольних РФ самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України; публічні заклики до захоплення державної влади через похід на Київ та його завоювання.
Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд враховує висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 05.04.2018 (справа № 658/1658/16-к), відповідно до якого кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
У згаданій постанові ВС також зазначив, що за своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до переконання, що винуватість  ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень повністю доведена матеріалами кримінального провадження, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та доводять те, що обвинувачена шляхом розміщення публікацій у загальнодоступному просторі мережі Інтернет, діючи з попередньою змовою із особою, щодо якої досудове розслідування здійснюється в іншому провадженні, здійснювала публічні заклики до зміни меж території та державного кордону України, а також публічні заклики до агресивної війни. 
Захисник обвинуваченої здійснив посилання на те, що його підзахисна є іноземкою і вчинила інкриміновані їй діяння поза межами території України. Тому, на переконання захисника, його підзахисна не може бути передана кримінальному переслідуванню за інкриміновані їй діяння.
Оцінюючи зазначені доводи захисника, суд вважає за доцільне зауважити таке.
Відповідно до частини першої статті 6 КК особи, які вчинили кримінальні правопорушення на території України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом.
Згідно з частиною другою статті 6 КК кримінальне правопорушення визнається вчиненим на території України, якщо його було почато, продовжено, закінчено або припинено на території України.
При цьому частиною третьою статті 6 КК визначено, що кримінальне правопорушення визнається вчиненим на території України, якщо його виконавець або хоча б один із співучасників діяв на території України.
Відповідно до частини першої статті 8 КК іноземці або особи без громадянства, що не проживають постійно в Україні, які вчинили кримінальні правопорушення за її межами, підлягають в Україні відповідальності за цим Кодексом у випадках, передбачених міжнародними договорами або якщо вони вчинили передбачені цим Кодексом тяжкі або особливо тяжкі злочини проти прав і свобод громадян України або інтересів України.
Згідно з частиною другою статті 8 КК іноземці або особи без громадянства, що не проживають постійно в Україні, які за межами України вчинили будь-який із злочинів, передбачених статтями 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, підлягають в Україні відповідальності згідно з цим Кодексом незалежно від випадків (умов), передбачених частиною першою цієї статті, якщо такі особи перебувають на території України і не можуть бути видані (передані) іноземній державі чи міжнародній судовій установі для притягнення до кримінальної відповідальності або якщо в їх видачі (передачі) відмовлено.
Також частиною третьою статті 8 КК визначено, що іноземці або особи без громадянства, що не проживають постійно в Україні, також підлягають в Україні відповідальності згідно з цим Кодексом, якщо вони за межами України вчинили у співучасті із службовими особами, які є громадянами України, будь-яке кримінальне правопорушення, передбачене у статтях 368, 368-3, 368-4, 369 і 369-2 цього Кодексу, або якщо вони пропонували, обіцяли, надали неправомірну вигоду таким службовим особам, або прийняли пропозицію, обіцянку неправомірної вигоди чи одержали від них таку вигоду.
У постанові від 16.04.2026 (справа № 686/22480/22) ВС звернув увагу на те, що з огляду на практику ВС Україна може поширювати свою кримінальну юрисдикцію на громадян рф, серед іншого, у частині притягнення до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені розділом І «Злочини проти основ національної безпеки України» і розділом XX «Кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку» КК.
Реалізація вказаних прав та обов`язків знайшла відображення у статті 8 КК, відповідно до якої іноземці або особи без громадянства, що не проживають постійно в Україні, які вчинили кримінальні правопорушення за її межами, підлягають в Україні відповідальності за цим Кодексом у випадках, передбачених міжнародними договорами або якщо вони вчинили передбачені цим Кодексом тяжкі або особливо тяжкі злочини проти прав і свобод громадян України або інтересів України (постанови від 11.12.2025 /справа № 686/6637/23/, 17.03.2026 /справа № 686/13109/22/, ухвали від 29.05.2025 /справа № 686/22916/22/, 26.05.2025 /справа № 686/22462/22/, 28.07.2025 /справа № 607/6056/23/, 22.09.2025 /справа № 686/20908/22/).
У цьому ж судовому рішенні ВС визнав безпідставним посилання сторони захисту на те, що положення частини першої статті 8 КК в цьому випадку не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю посилання в пред`явленому обвинуваченні на те, що такі дії призвели до заподіяння шкоди правам і свободам громадян України або інтересам України. ВС додатково зазначив, що ці дії були частиною злочинного плану, були покладені в основу виправдання перед громадянами рф і світовою спільнотою воєнної агресії, яка призвела до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей (у тому числі дітей) чи отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна й інфраструктури.
З огляду на викладене, наведені доводи захисника обвинуваченої суд вважає хибними. Саме тому суд вважає, що дії  ОСОБА_5 за фактом здійснення зазначених вище публікацій охоплюються складом кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною другою статті 110 КК - за ознаками публічних закликів до змін меж території та до зміни державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення таких дій за попередньою змовою групою осіб та статтею 436 КК - за ознаками публічних закликів до агресивної війни, а також розповсюдження таких матеріалів. 
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».
Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020 (справа № 716/1224/19).
Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.
У ході судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що ОСОБА_5 вчинила ряд умисних злочинів проти основ національної безпеки України, вчинених в період воєнного стану. Відомості, які б свідчили про наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, в судовому засіданні встановлені не були. Також не були встановлені обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої. При цьому суд враховує, що ОСОБА_5 у судові засідання не з`являлася, у зв`язку з чим розгляд судового провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia). 
Отже, за результатом судового розгляду обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлені.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують її покарання, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкціями кримінального закону, у виді позбавлення волі.
Вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд враховує таке.
Частиною другою статті 59 КК визначено, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Суд також враховує роз`яснення, надані в абзаці першому пункту 19 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанова № 7), згідно з якими вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини. Відповідно до вимог статті 59 КК у разі конфіскації не всього майна, а лише його частини суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.
При цьому суд враховує висновок, викладений у постанові ВС від 21.02.2024 (справа №686/11385/21), згідно з яким, вирішуючи питання щодо доцільності додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву.
Санкцією частини другої статті 110 КК альтернативно передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна. 
За результатами судового розгляду справи суд встановив, що обвинувачена ОСОБА_5 тривалий проміжок часу систематично поширювала публікації антиукраїнського інформаційного контенту. Кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 110 КК, відноситься до кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України та громадської безпеки. Саме тому, суд дійшов до переконання, що за вчинення наведеного злочину до ОСОБА_5 слід застосувати додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Натомість, кримінальне правопорушення, передбачене статтею 436 КК, відноситься до кримінальних правопорушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.
Оскільки в судовому засіданні не був доведений корисливий мотив при вчиненні ОСОБА_5 зазначених кримінальних правопорушень, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, враховуючи наведений вище висновок ВС, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді конфіскації майна за наведеними статтями.
Суд з огляду на зазначене вважає за доцільне зауважити, що пунктом 2 частини четвертої статті 374 КПК визначено, що у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається, зокрема покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.
Суд вважає також за доцільне звернути увагу на висновок, викладений у постанові ВС від 22.01.2020 (справа № 463/2772/19), щодо формулювання резолютивної частини вироку суду. Зокрема, у наведеній постанові ВС зауважив, що з урахуванням того, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку навів належні мотиви щодо призначення засудженому основного покарання, від відбування якого він звільнений з випробуванням, а також необхідності призначення йому додаткового покарання, то за цих обставин, сформульоване у резолютивній частині рішення про застосування положень статті 75 КК (щодо її застосування до основного покарання) не є таким, що може викликати сумніви під час виконання вироку, щодо чого безпідставно зробив уточнення в ухвалі суд апеляційної інстанції. У зв`язку з цим ВС дійшов висновку про необхідність виключення з ухвали апеляційного суду уточнення щодо звільнення на підставі статті 75 КК засудженого від призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Хоча у наведеній постанові ВС зроблений висновок про формулювання застосування приписів статті 75 КК, суд вважає за можливе зроблені висновки покласти в основу мотивування ухваленого судом рішення щодо викладу резолютивної частини вироку суду, оскільки у резолютивній частині судового рішення має бути чітко зазначене покарання, яке призначене особі. Відсутність посилання на призначення відповідного покарання у резолютивній частині судового рішення (вироку) за умови належного мотивування такого рішення у мотивувальній частині свідчить про те, що судом такий вид покарання не призначений.
На необхідність застосування граматичного способу тлумачення при постановленні вироку звертав увагу ВСУ в постанові від 06.07.2017 (справа № 364/8/16-к).
Отже, аналізуючи наведені вище приписи, суд дійшов до переконання, що наведення у резолютивній частині вироку суду посилання на те, що такий вид додаткового покарання як конфіскація майна (без конфіскації майна) буде зайвим.
Суд враховує приписи частини першої статті 70 КК, відповідно до яких при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Частиною другою зазначеної статті регламентовано, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.
З огляду на те, що ОСОБА_5 вчинила ряд злочинів, покарання їй має бути призначене саме з урахуванням приписів частини першої статті 70 КК. 
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень частини першої статті 75 КК, тобто для звільнення від відбування кримінального покарання з випробуванням суд приймає до уваги, висновки, викладені ВС в постанові від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к), а саме відповідно до вимог статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
Як вже суд зазначив вище, ВС зауважував, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Приписи кримінального закону та наведені вище висновки, сформульовані ВС, уповноважують суд звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням лише у разі призначення кримінального покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років. За результатом судового розгляду суд дійшов до переконання про доцільність призначення ОСОБА_5 остаточного покарання у виді позбавлення волі, строк якого перевищує п`ять років. Правові підстави для застосування до обвинуваченої приписів статті 69 КК судом встановлені не були. А тому суд вважає, що відсутні й правові підстави для звільнення обвинуваченої від відбування кримінального покарання відповідно до приписів частини першої статті 75 КК.
Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема початок строку відбування покарання. 
Саме тому суд вважає слушним зазначити, що строк відбування основного покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня затримання на виконання вироку, строк відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна - з дня набрання вироком суду законної сили.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються також рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Згідно з пунктом 9 частини другої статті 131 КПК заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема запобіжні заходи.
Під час досудового розслідування до ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку частини шостої статті 193 КПК, а також остання відповідно до положень статті 281 КПК була оголошена у розшук.
Частиною шостою статті 193 КПК регламентовано, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
З огляду на зазначені приписи, суд вважає за доцільне застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін до моменту її затримання на виконання вироку суду.
Питання щодо речових доказів вирішується відповідно до положень статті 100 КПК. Разом з тим, згідно з наданими суду доказами рішення щодо визнання будь-яких речей чи документів у кримінальному провадженні речовими доказами не приймалось.
Згідно з частиною другою статті 124 КПК процесуальні витрати необхідно покласти на обвинувачену.
Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд 

УХВАЛИВ:

Визнати  ОСОБА_5  винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 110 та статтею 436 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:
- за частиною другою статті 110 Кримінального кодексу України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією належного їй на праві власності майна;
- за статтею 436 Кримінального кодексу України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до частини першої статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити  ОСОБА_5  остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією належного їй на праві власності майна.
Початок строку відбування основного покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_5 на виконання вироку.
Початок строку відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченої ОСОБА_5 в порядку частини шостої статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, залишити без змін до моменту її затримання на виконання вироку суду.
Роз`яснити, що згідно з положеннями частини шостої статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, після затримання оголошеної у міжнародний розшук особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановлює ухвалу.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 13252 (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок витрат на залучення експертів.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з дня отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Вручити копію вироку прокурору - негайно.
Копію вироку, яка підлягає врученню ОСОБА_5 , вручити її захиснику, а інформацію про вирок опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, згідно з положеннями статті 297-5 Кримінального процесуального кодексу України та на офіційному веб-сайті суду. 

Суддя: