ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.07.2026 Справа № 914/1220/26 
За позовом: Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель», м. Київ,
до відповідача: Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс», м. Львів,
про стягнення 1676803,29 грн штрафних санкцій. 

Суддя Б. Яворський,
при секретарі О. Муравець.
Представники cторін:
від позивача: М. Барабаш,
від відповідача: А. Капуста.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.
Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється за допомогою відеоконференцзвязку vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» до Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» про стягнення 1676803,29 грн штрафних санкцій за державним контрактом (договором) про закупівлю №329/07-24-РМ від 18.07.2024. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23.04.2026 позовну заяву передано на розгляд судді Б. Яворському.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, а також встановлено строк для реалізації сторонами процесуальних прав. Рух справи у підготовчому провадженні викладено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.
13.05.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву.
18.05.2026 позивач подав відповідь на відзив.
22.06.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №914/1220/26 до судового розгляду по суті на 13.07.2026.
Аргументи позивача.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов державного контракту про закупівлю товарів в частині своєчасної поставки частини замовлення. За порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару у встановлені договором строки позивач нарахував 1676803,29 грн. пені. Заперечує щодо клопотання відповідача щодо зменшення на 90% нарахованої пені.
Аргументи відповідача.
Наголошує, що прострочка поставки товару становить 30 днів та 12 днів, лише щодо частини товару. Основна частина товару поставлена вчасно. Таке незначне прострочення строків поставки зумовлено виключними обставинами, а розмір штрафних санкцій не є справедливий і позивачу не завдано збитків. Просить зменшити заявлену до стягнення неустойку. 
Представник позивача у судове засідання 13.07.2026 з`явився, просив суд задоволити позовні вимоги, щодо заяви про зменшення штрафних санкцій заперечив.
Представник відповідача у судове засідання з`явився, просив зменшити штрафні санкції на 90%.
У судовому засіданні 13.07.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Наказом МОУ №281 від 02.05.2025 реорганізовано державне підприємство МОУ «Державний
оператор тилу» шляхом приєднання до державного підприємства МОУ «Агенція оборонних закупівель». У наказі визначено, що ДП МОУ «Агенція оборонних закупівель» є правонаступником
усіх прав та обов`язків ДП МОУ «Державний оператор тилу». Наказом МОУ № 7/нм від 06.01.2026 затверджено передавальний акт приймання-передачі справ, документів та майна підприємства його
правонаступнику.
18.07.2024 між ДП МОУ «Державний оператор тилу» та Приватним виробничо-торгівельним підприємством «Акрополіс» укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 329/07-24-РМ, відповідно до п. 1.1. якого відповідач (постачальник) зобов`язується поставити замовнику товар - «Сумка транспортна індивідуальна (тип 2) (18920000-4: Сумки)», найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в Специфікації (Додаток №1) (ЛОТ 1,4 номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель – ID: UA-2024-06-17-011370-a), а замовник - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 4.1. договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару не пізніше строку, визначеного у специфікації (додаток №1), але у будь-якому випадку в строк, визначений замовником у заявці на поставку, складеній замовником за формою, визначеною у додатку №2 до цього договору. Заявка на поставку товару подається замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту укладення договору (п. 4.3. договору). Протягом 2 робочих днів після отримання заявки на поставку товару постачальник зобов`язаний підтвердити замовнику свою готовність поставити товар
або, у разі, якщо строк поставки у заявці на поставку товару є коротшим ніж строк поставки, визначений у специфікації, надати мотивоване звернення щодо зміни дати поставки товару, вказаної замовником у заявці на поставку товару. Таке підтвердження або мотивоване звернення направляються замовнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором. У разі ненадання постачальником підтвердження готовності поставити товар або мотивованого звернення щодо зміни дати поставки товару протягом 2 робочих днів після отримання від замовника заявки на поставку товару така заявка вважається підтвердженою постачальником (п. 4.3.2 договору).
Відповідно до п. 5 специфікації кінцева дата, до якої здійснюється поставка товару у кількості 28500 штук та 3000 штук – 25.09.2024 включно.
Згідно п. 8.2 договору у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,3 % від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань, включаючи день виконання порушеного зобов`язання. За порушення строку поставки товару понад 30 календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 % від ціни товару, строк поставки якого порушено.
На виконання договору позивачем була оформлена та надіслана постачальнику заявка №R000451 від 19.07.2024, відповідно до якої постачальник зобов`язався поставити «Сумка транспортна індивідуальна (тип 2) (18920000-4: Сумки)» у кількості 28500 шт. та 3000 шт. до 25.09.2024 включно.
Відповідач поставив позивачу 19748 шт. сумок без затримки: 
- 23.09.2024 у кількості - 1096 шт.
- 24.09.2024 у кількості - 3000 шт.
- 25.09.2024 у кількості - 3500 шт.
- 25.09.2024 у кількості - 12152 шт.
З порушенням терміну поставлено:
- 07.10.2024 – 1500 шт. на загальну суму 2575260,00 грн. (прострочення 12 днів)
- 25.10.2024 – 10252 шт. на загальну суму 17601043,68 грн. (прострочення 30 днів).
Замовником на адресу постачальника було направлено повідомлення-вимогу від 20.01.2025 про необхідність сплати штрафних санкцій, відповідач їх не сплатив, тому позивач звернувся до суду.
ОЦІНКА СУДУ.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування.
Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).
Договір, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного державного контракту про закупівлю товару за державні кошти. Доказів розірвання контракту або визнання його недійсним матеріали справи не містять.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з положеннями частини першої статті 662 та статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). 
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).
Судом встановлено, що спір у даній справі виник у зв`язку із несвоєчасною поставкою товару для потреб оборони. 
Сторони у п. 8.2 договору передбачено, що у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,3 % від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань, включаючи день виконання порушеного зобов`язання. 
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Згідно частин 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Матеріалами справи підтверджується і сторонами визнається, що частина товару була поставлена відповідачем за межами обумовленого договором строку – після 25.09.2024. Так, 07.10.2024 поставлено товар у кількості 1500 штук на загальну суму 2575260,00 грн., а 25.10.2024 поставлено товар у кількості 10252 штук на загальну суму 17601043,68 грн. Відповідно, за період з 26.09.2024 до 07.10.2024 та 25.10.2024 позивач правомірно нарахував відповідачу 1676803,29 грн. пені.
Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій суд відзначає таке.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України).
З огляду на викладене, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі 902/538/18).
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
В обґрунтування заяви щодо зменшення заявлених до стягнення сум відповідач зазначає, що основна частина товару поставлена вчасно, а прострочення мало місце лише щодо меншої частини. Крім того, за словами відповідача, його виробнича діяльність направлена на забезпечення сил оборони, і це зобов`язує його з особливою увагою реагувати на ракетну загрозу та повітряні тривоги, а 04.09.2024 виробнича лінія відповідача зазнала пошкоджень внаслідок масованого ракетного удару, що вплинуло на строки виробництва та поставки товару. Крім того, введення графіків стабілізаційних відключень вплинуло на виробничий цикл та поставку товару у строк. Вважає, що незначне прострочення поставки не заподіяло позивачу збитків або шкоди у заявленій до стягнення чи іншій сумі та не порушили його майнові інтереси.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17 та від 15.02.2023 у справі № 920/437/22).
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Верховний Суд у постанові від 08.08.2024 у справі №912/1853/23 зауважив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій та наявності поданих сторонами доказів, згідно з статтею 86 ГПК України. Суд може вирішити питання про зменшення розміру штрафних санкцій за власною ініціативою, з урахуванням встановлених судом обставин справи.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначила, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Отже, у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ч.3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
Дослідивши зібрані у справі докази та встановивши наявність обставин, які б мали істотне значення для зменшення розміру штрафних санкцій (контракт виконано в повному обсязі, відсутні претензії позивача щодо якості та кількості поставленого товару, основна частина товару поставлена вчасно, наявність повітряних тривог та запровадження графіків відключення електроенергії), а також враховуючи те, що нарахування таких становить значний розмір у порівнянні із обставинами прострочення та терміном порушення зобов`язання, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу та стягнути з відповідача 850000,00 грн. пені. У задоволення решти позовних вимог суд відмовляє. Вказане також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.04.2024 у справі №910/9226/23. Позиції про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій в схожих ситуаціях дотримується і Західний апеляційний господарський суд (постанова від 20.01.2026 у справі №914/2057/25, залишена без змін постановою ВС від 28.04.2026, постанова від 16.03.2026 у справі № 926/3992/25, постанова від 22.12.2025 у справі №907/573/25 та ін.).
СУДОВІ ВИТРАТИ.
Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією № 10740 від 20.04.2026 на суму 20121,64 грн. За пунктом 2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд відзначає, що у випадку зменшення розміру штрафних санкцій, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються з відповідача у повному обсязі.
Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» (79018, м. Львів, вул. Залізнична, 18, код ЄДРПОУ 23965846) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, 2, код ЄДРПОУ 44725823) 850000,00 грн. пені та 20 121,64 грн. судового збору.
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 22.07.2026.

Суддя Яворський Б.І.