ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА

справа № 753/21574/25
провадження № 2/753/1073/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва у складі
головуючої судді         Шаповалової К.В., 
за участю секретаря судового засідання     Давидюк В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5а в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 5 червня 2024 року позивач вигулювала свою собаку породи «Мопс», на зустріч їй йшла відповідачка із своєю собакою породи Amerikan Akita, який був без намордника на довгому поводку. Відповідачка не втримала собаку та той накинувся на собаку позивачки, порвав їй шкіру на спині, а також травмував ногу позивачки. Відповідачка добровільно відмовляється відшкодувати шкоду, завдану позивачці, а тому позивач звернулась із цим позовом до суду та просить суд стягнути з відповідачки на скою користь матеріальну шкоду у розмірі 7707,70 грн, моральну шкоду у розмірі 10000 грн, судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 19000 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2025 року, справу № 753/21574/25 було передано до провадження судді ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Відповідно до розпорядження керівника апарату Дарницького районного суду м. Києва від 14 квітня 2026 року, цивільну справу № 753/21574/25 було передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу між суддями, у зв`язку із відрахуванням судді ОСОБА_3 зі штату Дарницького районного суду м. Києва відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя від 07 квітня 2026 року № 575/0/15-26 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Дарницького районного суду м. Києва у зв`язку із поданням заяви про відставку».
Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 травня 2026 року, справу було передано до провадження судді Шаповалової К.В.
Ухвалою суду від 18 травня 2026 року суддею Шаповаловою К.В. прийняти до свого провадження справу № 753/21574/25 та призначено розгляд справи в підготовче засідання на 16 червня 2026 року на 14 год. 30 хв.
Підготовче засідання 16 червня 2026 року відкладено на 11 серпня 2026 року у зв`язку з неявкою учасників справи.
Ухвалою суду від 11 серпня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 16 вересня 2026 року.
У судове засідання 16 вересня 2026 року учасники справи не з`явились, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі та просять задовольнити.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, будь-яких заяв до суду не подавала. Судові повістки тричі надсилались на її адресу місця проживання, проте останні повертались до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 
У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. 
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 серпня 2024 року визнано винною ОСОБА_2 у скоєні правопорушення передбаченого частиною третьою статті 154 КУпАП України та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварини породи Amerikan Akita, кличка Gefion of North, дата народження 5 листопада 2021 року , стать Male, колір Black&White. Вказана постанова суду набрала чинності 13 серпня 2024 року, про що свідчить відмітка суду на копії постанови, долученої до позовної заяви.
При ухвалені вказаної постанови, судом встановлено, що «05.06.2024 приблизно о 20-00 год. в с. Погреби по вул. Кодарській гр-ка ОСОБА_2 вигулювала на вулиці загального користування собаку породи «Акі Нау» по кличці «Арчі» без намордника, що спричинило тілесні ушкодження та пошкодження майна громадян, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП.
В судове засідання належним чином повідомлена про дату, час та місце його проведення ОСОБА_2 не з`явилася, причини неявки не повідомила, клопотань чи заяв не надходило.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 повідомила суду, що 05.06.2024 вона вигулювала свого собаку породи «Мопс», назустріч йшла ОСОБА_2 з великим по розміру собакою, який був без намордника, ОСОБА_2 не втримала собаку і той накинувся на собаку потерпілої, порвала шкіру на спині мопса, а також травмувала ногу потерпілій, намагаючись її вкусити, коли остання захищала свого собаку. Також потерпіла повідомила суду, що ОСОБА_2 належним чином не утримує свого собаку, який інколи вибігає на вулицю сам і гуляє без власниці, що є загрозою як для дітей, так і для дорослих.
Згідно даних рапорта чергового інспектора Броварського РУП ГУНП в Київській області 05.06.2024 зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що за адресою: Броварський район, с. Погреби, сусідська собака покусала дружину заявника ОСОБА_4 , вказану інформацію внесено до ЄО за №18056 від 05.06.2024. 02.07.2024 ОСОБА_2 в своїх письмових поясненнях повідомляє, що 05.06.2024 о 20-00 годині в АДРЕСА_1 вона вигулювала собаку породи «Акі Нау» по кличці Арчі на повідку без намордника, її собака грався з собакою породи «Мопс», наглядних ушкоджень у собаки породи «Мопс» не було, на пропозицію ОСОБА_2 звернутися до ветеринара власники собаки відмовилися. За письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 близько 20-00 год. вона знаходилася в себе вдома в АДРЕСА_1 , знаходилася на другому поверсі та почула з вулиці сильний жіночий крик, виглянувши у вікно побачила сусідку з собакою «Акіта», яка намагалася відтягнути свого собаку від громадянки, яка тримала на руках собаку «Мопса», у якого на спині була рана від укуса. На зауваження свідка надягнути собаці намордник власниця собаки «Акіта» порадила надіти намордники на її дітей.
Згідно довідки №3793 гр. ОСОБА_1 зверталася в травмпункт 06.06.2024 о 12-50, діагноз : укушена рана правого стегна, підшкірна гематома, укус тварин 05.06.24 
Також в матеріалах наявні фотознімки із зображенням підшкірної гематоми правого стегна жінки, а також вкушено-рваної рани на спині собаки породи мопс, а також з медкарти пацієнта собака Марта, власник ОСОБА_1 , вбачається лікування у ветлікаря кусаної рани м`яких тканин передпліччя.
В матеріалах справи міститься Метрика цуценяти, видана Кінологічною спілкою України на собаку порода Amerikan Akita, кличка Gefion Of North, дата народження 05.11.2021 , стать MALE, колір Black&White, відповідно власник собаки не зазначений (незаповнена графа), водночас ОСОБА_2 в письмових поясненнях не заперечує, що собака належить їй.
Заслухавши пояснення учасників та дослідивши матеріали справи, зважаючи на сукупність вказаних доказів, суд доходить висновку про порушення правил тримання собаки громадянкою ОСОБА_2 , в її діях наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 154 КУпАП, оскільки вона вигулювала собаку небезпечної породи без намордника, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 а також її майну (собаці Марті)»
Отже, вина відповідача у завдані шкоди собаки позивачки встановлена судовим рішенням, яке на цей час набрало чинності, а отже в силу статті 82 ЦПК України обставини вини не встановляються судом під час розгляду цієї цивільної справи.
Відповідно до міжнародного ветеринарного паспорту для собак № НОМЕР_1 позивачка ОСОБА_1 є власником собаки кличка «Марта», дата народження 5 лютого 2015 року порода Мопс. Собаці зроблені всі необхідні щеплення (а.с. 14-15 зворот).
Як вбачається із постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 серпня 2024 року судом було встановлено, що відповідачка  ОСОБА_2 є власником собаки породи Amerikan Akita, кличка Gefion of North, дата народження 5 листопада 2021 року , стать Male, колір Black&White. Вказане, зокрема, не заперечувалось у письмових поясненнях самої ОСОБА_2 , долучених до матеріалів справи про адміністративне правопорушення. 
Звертаючись із позовом до суду, позивачка просила стягнути на її користь матеріальну шкоду у розмірі 7707,70 грн, що становить витрати позивачки на своє лікування та лікування своєї собаки. 
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Положенням частин першої та другої статті 180 ЦК України передбачено, що тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.
Тобто собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі статтею 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У частині п`ятій ст. 319 ЦК України зазначається, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Відповідно до статей 9, 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» (далі Закон) особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Дозволяється утримувати собак без поводків і намордників під час оперативного використання правоохоронними органами, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на навчально-дресирувальних майданчиках. Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.
Отже, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.
Вина ОСОБА_2 підтверджується постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 серпня 2024 року, яка набрала законної сили 13 серпня 2024 року. В апеляційному порядку постанова не оскаржувалась. 
Щодо розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд зазначає таке.
Відповідно до довідки від 23 вересня 2025 року лікаря Їлмаз Т.В. про звернення пацієнта, 5 червня 2024 року до клініки ветеринарної медицини «АйВет» (ліцензія № 3205419701) звернулась власниця ОСОБА_1 з собакою породи мопс, кличка Марта , дата народження 5 лютого 2015 року , вага 9,25 кг. Під час первинного огляду було виявлено скальповану рану м`яких тканин із утворенням великої підшкірної порожнини, характер ушкоджень відповідає травмі, завданій укушенням іншою собакою, більшою за розміром., унаслідок масивного удару утворилась серома та ділянки некрозу уражених тканин. Пацієнту було проведено хірургічну обробку рани, дренування порожнини та подальше комплексне лікування (антибактеріальна терапія, перев`язка, контроль стану тканин). Лікування проходило амбулаторно з 5 червня 2024 року по 6 липня 2024 року включно. Також зазначено про те що встановити точно те, що ушкодження були завдані собакою саме породи  Amerikan Akita неможливо, оскільки клінічні ознаки не дозволяють ідентифікувати конкретну породу (а.с. 19).
Згідно листа призначення від 6 червня 2024 року позивачці надано рекомендації: обробляти рану розчином Бетадину 1-2 рази на день протягом 7-10 днів; накладати пов`язку протягом 2-3 днів; знеболення оральною суспензією «Мелоксівет» протягом 5 днів; порошок для приготування суспензії «Аугментин» протягом 10 днів; зняти шви через 10-14 днів (а.с. 19 зворот-20).
Відповідно до довідки ветклініки «АйВет» від 8 червня 2024 року призначено додатково обробляти рану собаки маззю «Офлакаїн» (а.с. 21).
Згідно довідки ветклініки «АйВет» від 21 червня 2024 року діагноз: хірургічне видалення некротизуючих тканин рани та призначнео лікування: продовжити 10 днів «Аугментин», промивати рану хлоргексидином 2 рази на день до заживлення, використовувати мазь «Вундехіл», після чого - «Ветмеколь», «Левомеколь», «Офлакаїн», «Синтоміцин» до завживлення (а.с. 22).
Відповідно до довідки ветклініки «АйВет» від 6 липня 2024 року проведено повторний огляд рани та призначено промивати рану хлоргексидином, мазати маззю «Офлакаїн» повторний огляд за необхідністю через 10-14 днів (а.с. 23).
Позивачкою до позову долучені копії фіскальних чеків (а.с. 24-30), на яких зафіксовано вартість придбаних позивачкою ліків за призначенням лікаря Їлмаз Т.В. для лікування своєї собаки, а також копії чеків отримання та оплати послуг у ветклініці «АйВет»: 5 червня, 8 червня, 12 червня, 15 червня, 19 червня та 6 липня 2024 року.
З вказаних чеків вбачається, що позивачкою було отримано у ветклініці «АйВет» послуг з лікування (огляд, обробка ран, тощо) своєї собаки на загальну суму: 5020 грн. Поряд з цим, у чеку від 6 липня 2024 року зазначено про надання лікарем такої послуги як «підрізання кігтів собакам» вартістю 150 грн, яка не входить до комплексу послуг, що пов`язані з лікуванням собаки позивачки від укусу собаки відповідача, а тому така сума витрат позивача не підлягає до стягнення з відповідача. Отже, за отримані послуг у ветклініці з відповідача підлягає до стягненню на користь позивача сума у розмірі 4870 грн.
Відповідно до долучених до позовної заяви чеків щодо витрат на придбання ліків на лікування собаки позивача, вбачається, що позивачкою витрачено коштів у розмірі 2513,58 грн.
Отже, загальна сума коштів, витрачених позивачкою на лікування собаки становить - 7533,58 грн, що підтверджується долученими до позову копіями фіскальних чеків та квитанцій. Поряд з цим, позивачкою заявлено до стягнення сума у розмірі 7707,70 грн. Таким чином, враховуючи долучені до позову витрати позивачки, з урахуванням того, що судом не задовольняється вартість послуг у розмірі 150 грн (підрізання кігтів собаці), позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення у розмірі - 7383,58 грн.
Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 72000 грн, яку було визначено на підставі висновку експерта.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Звертаючись із вимогою про відшкодування моральної шкоди позивачка зазначає, що така шкода їй була завдана у зв`язку із завданням шкоди її здоров`ю та здоров`ю її тварини, стресової ситуації, яку вона пережила у зв`язку з хвилюванням за своє здоров`я та здоров`я своєї собаки та постійними відвідуваннями ветеринарної клініки.
За змістом п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до пункту 9 вищевказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом під час розгляду справи було встановлено, що шкода здоров`ю позивачки та її собаки була завдана саме діями відповідача, яка вигулювала свою собаку без намордника та порушила правила утримання собак.
Таким чином, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що діями відповідача позивачу безумовно була завдана моральна шкода, оскільки напад собаки та його наслідки стали для позивачки психотравмуючими факторами, що спричинили хвилювання та душевні страждання.
Разом з тим, враховуючи обґрунтування позивачки розміру моральної шкоди, враховуючи шкоду, що була завдана самій позивачці та здоров`ю її собаки, суд доходить висновку, що розмір заявленої моральної шкоди позивачем є завищеним, тому вимоги позивача щодо моральної шкоди слід задовольнити частково, а саме у розмірі 3 000,00 грн., що буде справедливим та достатнім, на думку суду, для компенсації понесених позивачкою страждань та переживань.
У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.
Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені відповідними засобами доказування, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Також позивачкою заявлені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У позовній заяві позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 19000 грн.
На підтвердження понесених витрат у вказаному розмірі до позовної заяви долучено ордер на надання правої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 7 жовтня 2025 року за договором № 01122020/846 від 16 вересня 2025 року. Інших документів на підтвердження надання правничої допомоги адвокатом Нікушиною В.С. позивачу, суду надано не було.
Відповідно до статті 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За приписами статті 27 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача адвокатом Нікушиною В.С. на підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу не було надано суду копію договору про надання правової допомоги, в якому визначені умови та порядок надання послуг, перелік таких послуг, тощо.
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20 відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, враховуючи те, що представником позивача не підтверджено належними доказами понесені витрати на правничу допомогу, з огляду на відсутність договору про надання правової допомоги, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача про стягенння витрат на правову допомогу.
Стосовно сплаченого судового збору.
Позивачкою при зверненні до суду заявлено вимогу майнового характеру, а саме про стягнення з відповідача коштів у загальному розмірі 17707,70 грн. Отже, враховуючи ставки судового збору станом на 7 жовтня 2025 року (дата сплати судового збору позивачем), позивач мала сплати суду судовий збір у загальному розмірі 1211,20 грн (1% від ціни позову для фізичних осіб). Натомість позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4239,20 грн.
Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 710,23 грн (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, виходячи з суми збору, що мала бути сплачена позивачем при зверненні до суду - 1211,20 грн).
Відповідно до статті 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 141, 258-260, 263-265, 273-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в відшкодування матеріальної шкоди - 7383,58 грн та у відшкодування моральної шкоди - 3000 грн, а всього - 10383,58 грн та 710,23 грн судового збору.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя К.В. Шаповалова