ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.08.2026 Справа № 914/1359/26 
місто Львів 
Господарський суд Львівської області у складі судді Юлії СУХОВИЧ, за участі секретаря судового засідання Ольги КРАВЕЦЬ, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи 
за позовом Керівника Самбірської окружної прокуратури в інтересах держави в особі 
позивача Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, місто Турка, Львівський район, Львівська область 
відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС”, місто Київ 
про розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки.

За участю представників: 
від прокуратури: Германович Юлія Андріївна – представник прокуратури;
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ 
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов керівника Самбірської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Турківської міської ради Самбірського району Львівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” про 1) розірвання договору оренди землі (ділянка №10-з) від 01.04.2014 укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” (82540, вулиця Середня, 10, село Завадівка, Самбірський район, Львівська область, ідентифікаційний код 36787838), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 343721346255; 2) зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” (ідентифікаційний код юридичної особи 36787838) повернути на користь держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах – Турківської міської ради Самбірського району Львівської області (ідентифікаційний код 04056026) земельну ділянку з кадастровим номером 4625582900:11:000:0090 площею 0,2450 га, розташовану за межами населеного пункту села Мельничне на території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.
Хід розгляду справи викладено у наявних в матеріалах ухвалах суду та відображено протоколах судових засідань.
Представник прокуратури в судове засідання 27.08.2026 для розгляду справи по суті з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.
Позивач явки повноважного представника в судове засідання 27.08.2026 не забезпечив, проте, 24.08.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява (вх.№23699/26) в вказано, що позивач позов підтримує в повному обсязі та просить суд проводити розгляд справи без його участі за наявними матеріалами. 
Відповідач явки повноважного представника у судове засідання 27.08.2026 для розгляду справи по суті не забезпечив. Відзив, заяви, клопотання станом на момент проведення розгляду спору по суті не надходили. 
Явка учасників справи обов`язковою судом не визнавалась.
Суд, враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату та час судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника, дійшов висновку про можливість розгляду спору по суті та постановлення рішення у справі в даному судовому засіданні.
Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено. 
У судовому засіданні 27.08.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Правова позиція сторін.
Позиція прокурора.
Прокурор зазначив, що згідно інформації Турківської міської ради Самбірського району від 03.04.2026 №981-02.17 у Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” станом на 01.02.2026 наявна систематична заборгованість за 2024-2025 роки по орендній платі за використання земельної ділянки кадастровий номер 4625582900:11:000:0090.
Враховуючи наведене, просить розірвати договір оренди землі від 01.04.2014 року (ділянка № 10-з) укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” (відповідачем) та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” (відповідача) повернути на користь держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах – Турківської міської ради Самбірського району Львівської області (позивачу) земельну ділянку з кадастровим номером 4625582900:11:000:0090 площею 0,2450 га, розташовану за межами населеного пункту села Мельничне на території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.
Позиція позивача.
Позивачем подано через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі повноважного представника, позовні вимоги прокурора підтримує у повному обсязі та просить задовольнити позов.
Позиція відповідача.
Відповідач відзив на позовну заяву у строк, визначений законом і судом, не подав, проти позову не заперечив.
Обставини встановлені судом.
01.04.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Львівській області та Товариством з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” укладено договір оренди землі (ділянка №10-з) кадастровий номер4625582900:11:000:0090 площею 0,2450 га для будівництва і обслуговування вітрової електростанції.
Згідно з пунктом 1 договору Головне управління Держземагентства у Львівській області (орендодавець) передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” (орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку під будівництво та обслуговування вітрової електростанції, яка знаходиться за межами населеного пункту села Мельничне, Турківського району, Львівської області.
Відповідно до пункту 2 договору в оренду передається земельна загальною площею0,2450 га з кадастровим номером4625582900:11:000:0090. 
На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна (пункт 3 договору).
Земельна ділянка, надана у користування Товариству з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” договором оренди землі (ділянка №10-з), перебувала на адміністративній території Завадівської сільскої ради Турківського району, яка відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» увійшла до території Турківської територіальної громади. З огляду на вищевикладене, вимоги чинного законодавства (Закон України №1423-ІХ від 28.04.2021) та пункту 11 договору, на даний час саме Турківська міська рада є отримувачем коштів у вигляді орендної плати за землю з юридичних осіб за оренду земельної ділянки.
Пунктом 2 наказу Головного управління Держземагентства у Львівській області № ЛВ/4625582900:11:000/00001876 від 03.03.2014 “Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки”, наказано передати в оренду Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” терміном на 49 років земельну ділянку площею 0,2450 гакадастровий номер 4625582900:11:000:0090, яка розташована за межами населеного пункту Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, під будівництво і обслуговування вітроелектростанції. 
Право оренди земельної ділянки кадастровий номер 4625582900:11:000:0090 на підставі договору оренди землі (ділянка №10-з) за Товариством з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” (відповідачем) зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.04.2014 (номер запису про право: 5415166), що підтверджується інформаційною довідкою №470841306, яка міститься в матеріалах справи.
Турківська міська рада є правонаступником Головного управління Держземагентства у Львівській області як сторони договору оренди землі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 343721346255).
Право комунальної власності земельної ділянки за позивачем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.10.2022 (номер запису проправо: 48079929).
Пунктом 15 договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для: розміщення, будівництва, обслуговування, експлуатації вітрової електростанції Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатська ВЕС», яка виробляє електричну енергію з відновлювальних джерел.
Відповідно до пункту 16 договору оренди земельна ділянка площею 0,2450 га з кадастровим номером 4625582900:11:000:0090 відносяться до категорії земель енергетики.
Згідно з пунктом 17 договору оренди умови збереження стану об`єкта оренди є: використання цого за цільовим призначенням та у відповідності до вимог законодавства України
Відповідно до наданої інформації Турківської міської ради Самбірського району від 03.04.2026 №981-02.17 у Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” станом на 01.02.2026 наявна систематична заборгованість за 2024-2025 роки по орендній платі за використання земельною ділянкою кадастровий номер 4625582900:11:000:0090 в сумі 18 324,23 грн.
Сторони пунктом 9 договору оренди землі (ділянка №10-з) від 01.04.2014 узгодили, що орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється в трикратному розмірі (стаття 288.5.1) від земельного податку визначеного статтями 276.6 та 278.1, розділу 13 Податкового Кодексу України, що складає 163,20 грн на рік. Орендна плата вноситься орендарем рівними частками щомісячно.
Згідно інформації Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 24.04.2026 №4466/5/13-01-13-08-07 у відповідача наявна заборгованість по сплаті орендної плати за всі земельні ділянки на загальну суму 1 млн 873,8 тис грн.
Заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” з орендної плати за землю за оренду земельної ділянки з кадастровим номером 4625582900:11:000:0090 обліковується по Турківській територіальній громаді, оскільки відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 718-р “Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області” території села Мельничне, увійшли до території Турківської територіальної громади.
Таким чином, при наявності заборгованості починаючи з 2024 року поорендній платі за землю в сумі 18 324,23 грн та договірного зобов`язання про щомісячне внесення орендної плати за землю, встановлено відсутність передбачених щомісячних проплат з орендної плати за оренду земельної ділянки кадастровий номер 4625582900:11:000:0090 площею 0,2450 га в період з січня 2024 року погрудень 2025 року.
Турківська міська рада, незважаючи на направлений Самбірською окружною прокуратурою лист 03.02.2026 № 14.56/04-22-552вих-26 про наявну систематичну заборгованість, не зверталася з позовною заявою про розірваннядоговору оренди землі.
Оскільки орендар не виконує взяті на себе за договором від 01.04.2014 року зобов`язання, а саме систематично (більше 3-х місяців) не сплачує передбаченої договором орендної плати за оренду землі. Це є підставою для звернення до суду з позовом про розірвання договору оренди землі від 01.04.2014 та повернення земельної ділянки.
З підстав несплати орендної плати за користування земельною ділянкою за договором оренди землі (ділянка №10-з) від 01.04.2014, керівник Самбірської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі позивача Турківської міської ради Самбірського району Львівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” та просить суд про 1) розірвання договору оренди землі (ділянка №10-з) від 01.04.2014 укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” (82540, вулиця Середня, 10, село Завадівка, Самбірський район, Львівська область, ідентифікаційний код 36787838), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 343721346255; 2) зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” (ідентифікаційний код юридичної особи 36787838) повернути на користь держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах – Турківської міської ради Самбірського району Львівської області (ідентифікаційний код 04056026) земельну ділянку з кадастровим номером 4625582900:11:000:0090 площею 0,2450 га, розташовану за межами населеного пункту села Мельничне на території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.
Про аналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Щодо подання позову прокурором суд зазначає наступне.
З приводу подання позову заступником керівника Самбірської окружної прокуратурив інтересах держави в особі Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, він належним чином обґрунтував порушення інтересів держави, дотримався порядку передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру” і відповідачі жодних заперечень з цього приводу не висловлювали. 
Відкриваючи провадження у цій справі, суд встановив відповідність поданої прокурором позовної заяви вимогам статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України. 
На думку суду прокурором дотримано встановлену частиною 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” процедуру, що в силу положень статей 44, 53 Господарського процесуального кодексу України наділяє прокурора процесуальною дієздатністю. 
Висновки суду.
Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно частини 1статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом Україниз урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Положеннями статті 15 закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір оренди землі (ділянка№10-3) від 01.04.2014 укладений між Головним управління Держземагентства у Львівській області, правонаступником якого є Турківська міська рада Львівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС”. 
Частиною 1статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору згідно з частиною 1статті 631 Цивільного кодексу України. При цьому відповідно до частини 1статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору. Поряд з цим, часиною 1статті 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов.
Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Така ж відповідальність за невиконання умов договору оренди встановлена статтею 36 Закону України «Про оренду землі»: у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.
Як встановлено судом Товариством з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” (відповідачем) незважаючи на імперативні норми закону щодо повноти та своєчасності сплати орендної плати за земельні ділянки комунальної власності та взяті на себе зобов`язання згідно з договором оренди землі(ділянка № 10-3) від 01.04.2014, свого обов`язку не виконано та допущено тривалу з січня 2024 по грудень 2025 заборгованість в сумі 18 324,23 грн.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, статті 270 Податкового кодексу України використання землі в Україні є платним, а земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, є об`єктом оподаткування.
Згідно з статтею 265.1 Податкового кодексу України податок на майно складається: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою.
Статтею 2 Закону визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», статті 792 Цивільного кодексу України, договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 96 Земельного кодексу України передбачено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Відповідно до статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, що встановлені цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Статтею 36 Податкового кодексу України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи, який виникає у платника за кожним податком і збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.
Згідно з пунктом 38.1. статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Відповідно до пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України орендна плата вноситься орендарем щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Згідно із пунктом 9 договору, орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється в трикратному розмірі (стаття 288.5.1) від земельного податку визначеного статтями 276.6 та 278.1, розділу 13 Податкового Кодексу України, що складає 163,20 грн. на рік. Орендна плата вноситься орендарем рівними частками щомісячно.
Абзацом 3 пункту 10 договору передбачено, що оренда плата за землю коригується після затвердження нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про оренду землі» та пункту 31 договору, орендодавець має право вимагати від орендаря, а орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату.
Статтею 25 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, водного фонду; у п`ятиденний строк після державної реєстрації права оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору оренди до відповідного податкового органу, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також відповідному територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства; у разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом використовувати водний об`єкт відповідно до вимог водного законодавства України; своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт; виконувати встановлені законодавством вимоги пожежної безпеки.
Згідно із частинами 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Як вбачається з інформацій Турківської міської ради Самбірського району від 03.04.2026 №981-02.17 у Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” станом на 01.02.2026 наявна систематична заборгованість за 2024-2025 роки по орендній платі за використання земельної ділянки кадастровий номер 4625582900:11:000:0090 в сумі 18 324,23 грн.
Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Відповідно до пункту 38 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором..
Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Виходячи із системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення Цивільного кодексу України, слід дійти висновку, що під час вирішення судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.
Аналогічну правову позицію, щодо застосування положень частини 2 статті 651 ЦК України під час вирішення судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, викладено Верховним Судом України у постанові від 11.10.2017 у справі № 6-1449цс17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17.
Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
З урахуванням викладених вище норм законодавства, у разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, дана обставина може бути підставою для розірвання такого договору.
При цьому сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому (після звернення з позовом про розірвання договору), оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 925/549/17, від 22.10.2019 у справі № 923/826/18, від 10.02.2021 у справі 923/1001/19 та від 23.03.2021 у справі № 922/2754/19, від 16.04.2024 у справі № 924/617/22, 30.04.2024 у справі № 903/775/23. 
Судом встановлено, що згідно з інформацією позивача орендна плата за період з січня 2024 року по грудень 2025 року за спірним договором до місцевого бюджету Турківської міської ради Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” не сплачувалась.
Наведене свідчить про систематичне порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатська ВЕС» (відповідачем) умов договору в частині повноти та своєчасності сплати орендної плати та є самостійною підставою для розірвання договору оренди землі.
Враховуючи вищезазначене, вимоги чинного законодавства та умови укладеного договору, які регулюють правовідносини між сторонами у справі, та несплату орендарем орендної плати за користування земельною ділянкою за період з січня 2024 року по грудень 2025 року, суд дійшов висновку про доведеність факту систематичного порушення орендарем умов спірного договору оренди земельної ділянки щодо повного та своєчасного внесення орендних платежів, а також те, що неотримання орендодавцем орендної плати протягом тривалого часу свідчить, що орендодавець позбавляється того, на що він розраховував при укладенні спірного договору.
Відповідач проти наявності заборгованості по сплаті орендних платежів у розмірі не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.
Відповідно статті 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.
Відповідно до статті 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.
Розірвання договорів та повернення у власність територіальної громади земельних ділянок у випадку встановлення протиправної поведінки самого орендаря здійснюється на підставі закону та укладеного з ним договору, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до суспільних інтересів у тому, щоб така передача в оренду землі сприяла досягненню максимального економічного ефекту від оренди об`єктів комунальної власності, оскільки ненадходження до бюджету плати за оренду землі створює перешкоди для утворення та використання фінансових ресурсів, потрібних для забезпечення функцій та повноважень органів місцевого самоврядування. Також задоволення позовних вимог не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право на мирне володіння майном, оскільки таке втручання є прогнозованим наслідком недобросовісних дій самого орендаря, який свідомо допустив систематичне неналежне виконання договірних зобов`язань у повному обсязі, як-от: двічі не сплачував орендну плату у повному розмірі. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23.
З огляду на характер спірних правовідносин, обставини недобросовісного виконання умов договорів саме орендарем, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про розірвання договору оренди землі від 01.04.2014 та такою, що відповідає критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
Наслідки припинення або розірвання договору оренди землі визначені у статті 34 Закону України “Про оренду землі”. Так, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.
Отже, вимога про повернення земельної ділянки є похідною від вимоги про розірвання договору оренди. Тож за наявності правових підстав (у цій справі - пункт “д” частини першої статті 141 Земельного кодексу України) для розірвання договору оренди неодмінним є обов`язок орендаря повернути земельну ділянку, що була у його користуванні.
Враховуючи встановлені обставини щодо наявності підстав для розірвання договору оренди землі та перебування спірної земельної ділянки у фактичному користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС”, ефективним та правомірним способом захисту порушеного права територіальної громади буде повернення їй спірної ділянки в стані, не гіршому порівняно з тим, у якому відповідач отримав її в оренду. Як і розірвання договору оренди землі, таке повернення прямо передбачене законом, переслідує легітимну мету і є пропорційним цій меті.
Підсумовуючи наведене вищезаявлені позовні вимоги Самбірської прокуратури в інтересах держави в особі Турківської міської ради про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки є обґрунтованим, тому підлягає задоволенню.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Відповідно до вимог частини 1статті 73 Господарського процесуального кодексу Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності достатті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування вірогідності доказів на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 1статті 129 Господарського процесуального кодексу Українисудовий збір покладається:
1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;
2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду прокуратурою було сплачено судовий збір в сумі 5324,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1156 (внутрішній номер №505894479) від 04.05.2026.
Враховуючи наведене, у зв`язку із задоволенням позовних вимог до стягнення з відповідача на користь Львівської обласної прокуратури підлягає судовий збір в сумі 5324,80 грн.  
Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ
1. Позов задовольнити повністю. 
2. Розірвати договір оренди землі від 01.04.2014 (ділянка № 10-з), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” та Головним управлінням Держземагенства у Львівської області реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 343721346255.
3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” (04212, місто Київ, вулиця Героїв полку «Азов», будинок 11, ідентифікаційний код юридичної особи 36787838) повернути на користь держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах – Турківської міської ради Самбірського району Львівської області (82540, Львівська область, Самбірський район, місто Турка, вулиця Січових Стрільців, 62, ідентифікаційний код юридичної особи 04056026) земельну ділянку з кадастровим номером 4625582900:11:000:0090 площею 0,2450 га, розташовану за межаминаселеного пункту села Мельничне на території Турківської міської радиСамбірського району Львівської області.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатська ВЕС” (04212, місто Київ, вулиця Героїв полку «Азов», будинок 11, ідентифікаційний код юридичної особи 36787838) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, місто Львів, проспект Шевченка, 17-19, розрахунковий рахунок р\р UА138201720343140001000000774 в ДКСУ у місті Київ, отримувач – Львівська обласна прокуратура, ідентифікаційний код юридичної особи 02910031) 5 324,80 грн. судового збору.
5. Накази видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили. 

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.
Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua. 

Повний текст рішення 
складено 07.09.2026 

Суддя Сухович Ю.О.