РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року 	справа № 580/5297/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Гайдаш В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.01.2025 №0003115-2409-2312-UA71080270000076233 на суму 93836,85 грн за звітний податковий період 2023 рік, за об`єктом площею 933,70 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.06.2025 №0241880-2409-2312-UA71080270000076233 на суму 99439,05 грн за звітний податковий період 2024 рік, за об`єктом площею 933,70 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є сільськогосподарським товаровиробником, тому належне йому на праві приватної власності комплекс будівель, у відповідності до пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування нежитлової нерухомості, тому вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають до скасування.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 22.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що об`єкти нерухомості, які на праві власності належить позивачу, не підпадають під дію пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області є правомірними та не підлягають скасуванню.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 , PHOKПП НОМЕР_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.08.2001 та перебуває на обліку в ГУ ДПС (код ДГІІ обслуговування 2312) з основним видом діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Починаючи з 01.08.2023 позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності: 3 гpyпa, ставка 5%. 
Позивачу на праві приватної власності належить комплекс будівель, що складається з телятника А-1, тамбур – а, прибудова - а1, тамбур – а2, огорожа з воротами - №1-4, вимощення – І, загальною площею 933,7 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Головним управлінням ДПС у Черкаській області 31.01.2025 прийнято податкове повідомлення-рішення №0003115-2409-2312-UA71080270000076233 на суму 93836,85 грн за звітний податковий період 2023 рік, а також 04.06.2025 прийнято податкове повідомлення-рішення №0241880-2409-2312-UA71080270000076233 на суму 99439,05 грн за звітний податковий період 2024 рік, за об`єктом площею 933,70 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач не погоджуючись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правові оцінки спірним правовідносинам, суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
До місцевих податків належать: податок на майно (підпункт 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 ПК об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Відповідно до пункту 265.1 статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п.266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п. 266.6 ст. 266 ПК України).
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
У відповідності до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Аналіз вказаного свідчить, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно, а платником такого податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Суд звертає увагу, що підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України регламентовано, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Аналіз вказаних правових норм свідчить, що в розумінні вимог підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України нежитлова будівля не підлягає оподаткуванню спірним податком за наявності сумарно наступних умов:
- така нежитлова будівля віднесена до класу ««Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023:
- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;
- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Черкаській області 31.01.2025 прийнято податкове повідомлення-рішення №0003115-2409-2312-UA71080270000076233 на суму 93836,85 грн за звітний податковий період 2023 рік, а також 04.06.2025 прийнято податкове повідомлення-рішення №0241880-2409-2312-UA71080270000076233 на суму 99439,05 грн за звітний податковий період 2024 рік, за об`єктом площею 933,70 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачу на праві приватної власності належить комплекс будівель, що складається з телятника А-1, тамбур – а, прибудова - а1, тамбур – а2, огорожа з воротами - №1-4, вимощення – І, загальною площею 933,7 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачем у позовній заяві зазначено, що належне йому на праві власності комплекс будівель, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 – ніби то відноситься до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023 та використовується безпосередньо у його сільськогосподарській діяльності із вирощування овець.
Однак, суд зазначає, що чинна на час виникнення спірних правовідносин редакція пп.«ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України вимагає підтвердження віднесення нерухомого майна саме до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, на відміну від попередньої редакції, відповідно до якої необхідним було встановлення факту призначення відповідного об`єкта нерухомого майна для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Тобто правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.
Міністерством економіки України наказом від 16.05.2023 № 3573 затверджено і введено в дію Національний класифікатор будівель та споруд НК 018-2023, на заміну ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в НК 018-2023 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Національного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення»).
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з НК 018-2023.
Таким чином, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться за певною процедурою на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з НК 018:2023.
Судом встановлено, що станом на час винесення відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, так і на час розгляду цієї справи - позивачем не надано доказів віднесення належного позивачу комплексу будівель, що складається з телятника А-1, тамбур – а, прибудова - а1, тамбур – а2, огорожа з воротами - №1-4, вимощення – І, загальною площею 933,7 кв. м., який розташований за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Мліїв, вул. Шевченка, 2Г - саме до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»), крім того, відомості про вищезазначений об`єкт нерухомого майна відповідно до Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023 у Державному реєстрі нерухомого майна не внесені.
Таким чином суд дійшов висновку, що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 31.01.2025 №0003115-2409-2312-UA71080270000076233 та від 04.06.2025 №0241880-2409-2312-UA71080270000076233 є правомірними та скасуванню не підлягають.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ