24.07.26
22-ц/812/1201/26
Справа №489/564/25
Провадження № 22-ц/812/1201/26
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
24 липня 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»
на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2026 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Костюченком Г.С., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
В С Т А Н О В И В:
У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі – ТОВ «Діджи Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 25 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №200514838, за яким позичальниці було надано 13899 грн кредитних коштів строком до 25 квітня 2017 року з оплатою відсотків за користування кредитом.
23 травня 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено у ньому тимчасову адміністрацію.
За результатами публічних торгів від 15 червня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року набуло право вимоги за кредитними договорами, у яких кредитором був ПАТ «Банк Михайлівський».
Позивач зазначав, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з цим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 17 грудня 2024 року становить 42035,58 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 13899 грн та заборгованості по відсотках 28136,58 грн.
Посилаючись на те, що борг ОСОБА_1 не повернуто, позивач вважав, що вона на підставі статті 625 ЦК України має відшкодувати йому 3% річних у сумі 3786,80 грн та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у сумі 19723,52 грн.
Враховуючи викладене, ТОВ «Діджи Фінанс» просило поновити позовну давність, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 65 545,90 грн, яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 42035,58 грн, інфляційних втрат у сумі 19723,52 грн та трьох відсотків річних у сумі 3786,80 грн. Також позивач просив стягнути з ОСОБА_1 судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту, ПАТ «Банк Михайлівський» мало право від дня завершення строку кредиту (договір між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем укладено 25.04.2016 року строком на 12 місяців (згідно з довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту)), та протягом наступних трьох років, тобто до 25.05.2020 року, звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права. Однак, позовну заяву з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.04.2016 року № 200514838 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (правонаступник ПАТ «Банк Михайлівський») подало до суду лише 28 січня 2025 року, тобто з пропуском строку на звернення до суду з цим позовом.
З матеріалів справи вбачається, що строк позовної давності за укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» із відповідачем договором від 25.04.2016 року № 200514838 сплив 25.04.2020 року, а договір між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» про відступлення права вимоги №7_БМ було укладено лише 20.07.2020 року.
До ТОВ «Діджи Фінанс» від ПАТ «Банк Михайлівський» перейшли права та обов`язки тільки за визначеним переліком кредитних договорів, тобто ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не є правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський» за всією діяльністю Банку.
Станом на 20 липня 2020 року, враховуючи дату закінчення кредитного договору, загальний строк позовної давності за договором від 25.04.2016 року № 200514838 сплинув.
Отже, уклавши договір відступлення прав вимоги, позивач набув права вимоги щодо відповідача за спірним кредитним договором, але пропустив строк позовної давності на пред`явлення позову до відповідача, оскільки такий строк був пропущений попереднім кредитором.
Судом не встановлено переривання перебігу позовної давності за даними правовідносинами, оскільки позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними обставина та неможливістю звернення до суду.
Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розрахунку заборгованості, оскільки в матеріалах справи відсутній обґрунтований та деталізований розрахунок заявлених до стягнення сум, з урахуванням оплати, які проводились відповідачем. 
Вимоги відповідача про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справі у розмірі 5000 грн, суд першої інстанції вважав обґрунтованими таприймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), фактичну участь представника відповідача у судових засіданнях при розгляді даної справи, керуючись принципами розумності і справедливості, суд вважав, що вони підлягають задоволенню у повному обсязі.
В апеляційній скарзі ТОВ «Діджи Фінанс», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати, та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 25 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду №200514838 щодо кредитування терміном до 25 квітня 2017 року. 
Дата терміну дії кредитного договору припадає вже на період початку карантинних заходів у зв`язку з запобіганню поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Вказують, що приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський», та ТОВ «Діджи Фінанс» було предметом спору у справі №910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») до ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» (далі - ТОВ «ФК «Плеяда»), ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» (далі - ТОВ «ФК «Фагор»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі ФГВФО); Національного банку України (далі - НБУ), про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 № 1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». 
Постановою від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 визначено зокрема: застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і №2.
Судовий процес щодо приналежності прав вимоги, де кредитором був ПАТ «Банк Михайлівський» закінчився вже в період початку карантинних заходів у зв`язку з запобіганню поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). А ФГВФО не мав можливості звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості саме через невизначеність у правонаступництві аж до 01 липня 2021 року.
Також, з об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни.
Вважають, що суд не дослідив належним чином наданий позивачем доказ наявності заборгованості - виписки по рахунку. Виписки, що додані до позовної заяви сформовані відповідальною особою ФГВФО, оскільки з 23.05.2016 року ФГВФО наділений повноваженнями ПАТ «Банк Михайлівський», а отже саме із дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» Фонд має право розпоряджатись власністю Банку, зокрема: кредитними договорами, договорами забезпечення, виписками по особовим рахункам клієнтів та ін.
Вимогами чинного законодавства України та умовами договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Це пов`язано з тим, що в разі відступлення права вимоги вже за існуючою заборгованістю Фактор, відповідно до умов договору факторингу, не має право нарахувати відсотки, комісію, неустойку що передбачені умовами кредитного договору. Що означає: відсутність можливості формування розрахунку заборгованості в значенні розрахунок заборгованості за тілом кредиту, відсотками за певний період з врахуванням розміру відсоткової ставки тощо. Тому ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зазначена сума заборгованості, яка розрахована банком. Розрахунок заборгованості не підтверджений виписками по рахунку є лише математичним розрахунком.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 25 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладений договір шляхом підписання відповідачкою заяви № 200514838, відповідно до умов якого остання отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 13 899 грн на строк 12 місяців з 25 квітня 2016 року по 20 травня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,0001% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3%, починаючи з 7 місяця дії договору. Розмір щомісячного платежу 1387.00 грн, останній платіж 1383 грн 82 коп, дата платежу 25 число кожного місяця.
Сплата платежів здійснюється згідно з Графіком платежів, який підписаний ОСОБА_1 . Всього за умовами указаного Графіку платежів у період з 25 квітня 2016 року по 25 квітня 2017 року відповідачка повинна сплатити 16640 грн 82 коп., у тому числі 13899грн 00 коп. тіла кредиту, 2501 грн 82 коп. комісії за обслуговування кредиту та 240 грн за підтвердження проведення платежів та стану заборгованості за кредитом.
Крім того, 25 квітня 2016 року відповідачка підписала довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту( т.1 а.с.16,17,20,21).
Виписками ПАТ «Банк Михайлівський» по особовим рахункам за період з 23 травня 2016 року до 27 липня 2020 року підтверджується видача та рух коштів по рахунку ОСОБА_1 у ПАТ «Банк Михайлівський»( т.1 а.с.93-250).
20.07.2020 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору №7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».
Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 7-БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020 позивач набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором №200514838 від 25 квітня 2016 року, загальний розмір заборгованості 42035 грн58 коп., з яких: 13 899 грн заборгованість за кредитом; 28136 грн 58 коп. заборгованість за відсотками ( т.1 а.с.24-25,26,28-29).
За змістом позовної заяви заборгованість відповідачки за кредитним договором №200514838 станом на 17 грудня 2025 року становить 42035 грн58 коп., з яких: 13 899 грн заборгованість за кредитом; 28136 грн 58 коп. заборгованість за відсотками.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 скасовано в частині немайнових вимог з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме зобовязано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Зобовязано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року № 1 та додатках до нього( т.1 а.с.32 -47).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. про закінчення виконавчого провадження від 17 січня 2023 року зобов`язано ТОВ «ФК`Фагет» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отриманні ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів-прийому передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2 ( т.1 а.с.31).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2022 року зобов`язано ТОВ «ФК « Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отриманні ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів-прийому передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2 ( т.1 а.с.49).
За розрахунком позивача станом на 17 грудня 2024 року заборгованість становить 42035 грн.58 коп., інфляційні втрати за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмірі 19723 грн.52 коп. та три проценти річних у сумі 3786 грн 80 коп.( т.1 а.с.48-)
У справі, яка переглядається, спір виник з приводу стягнення заборгованості за споживчим кредитом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість всіх заявлених позивачем позовних вимог про стягнення боргу за тілом кредиту, відсотками, 3 % річних та інфляційними втратами та застосував позовну давність стосовно всіх заявлених позовних вимог.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним критеріям оскаржуване судове рішення не відповідає з огляду на таке.
В апеляційній скарзі позивач вважав, що строк позовної давності не пропущений, оскільки у кредитора виникла підстава звернення до суду в момент, коли законодавством було передбачено продовження строку позовної давності у зв`язку із карантинними обмеженнями.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц).
Перш ніж оцінювати питання застосування позовної давності та перевіряти висновки суду першої інстанції у цьому контексті, апеляційному суду належить вирішити питання чи підлягає захисту право позивача шляхом стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі.
Висновки щодо вимог про стягнення боргу за тілом кредиту в сумі 13899 грн.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Із матеріалів справи установлено, що кредитний договір № 200514838 між ПАТ«БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 укладений 25 квітня 2016 року у письмовій формі та підписаний відповідачкою власноручним підписом. Сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, у тому числі щодо розміру кредиту (13799 грн 00 коп.), строку кредитування, порядку повернення кредиту та сплати інших складових частин його повної вартості шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до Графіку платежів.
Указаний договір відповідно до вимог статті 628 ЦК України є обов`язковим до виконання кредитором та позичальником.
Факт укладення кредитного договору № 200514838 від 25 квітня 2016 року та отримання кредитних коштів відповідачка в суді першої інстанції не заперечувала. В той же час зазначала, що не вважає себе боржницею за кредитним договором оскільки добровільно виконала кредитні зобов`язання за цим договором.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 № 334/3056/15).
Відповідачка, заперечуючи проти стягнення заборгованості, надала суду першої інстанції довідку АТ КБ «Приватбанк» від 04 березня 2025 року, із змісту якої вбачається перерахування нею на виконання зобов`язань по поверненню кредиту за цим договором 25 травня та 26 червня 2016 року по 1600 грн на розрахунковий рахунок ТОВ «ФК «Фагот» , до якого від банку на той час перейшло право вимоги за договором від 20 травня 2016 року. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження погашення заборгованості відповідач до суду не надала.
Отже, ОСОБА_2 не спростувала обставин виконання своїх зобов`язань у повному обсязі.
Оскільки позов в частині вимог про стягнення боргу за тілом кредиту є обґрунтованим, суд першої інстанції мав підстави вирішувати питання застосування позовної давності до цих вимог за заявою відповідачки.
Суд першої інстанції повністю відмовив у стягненні заборгованості за тілом кредиту у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.
Апеляційний суд не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на такі мотиви.
Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.
Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором (постанова Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).
У справі, яка переглядається кредитним договором № 200514838 від 25 квітня 2016 року передбачено повернення кредиту та сплату комісії щомісячними платежами у розмірі 1387 грн, останній платіж 1383 грн.82 коп., строк платежу до 25 числа кожного місяця, починаючи з 20 травня 2016 року по 25 квітня 2017 року.
Отже, суд першої інстанції повинен був визначати перебіг позовної давності щодо кожного платежу окремо, а не в цілому до всієї суми заборгованості.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, тому саме з цієї дати строк позовної давності, який не закінчився станом на 02 квітня 2020 року вважається продовженим по 30.06.2023 року включно, до якого на території України було установлено карантин.
Крім того, 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні запроваджено воєнний стан, на період дії якого перебіг позовної давності від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року продовжено, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився до набрання чинності 04 вересня 2025 року Законом України №4434. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон № 4434, яким було виключено пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та відновлено перебіг строків позовної давності.
У справі, яка переглядається трирічний строк позовної давності за платежами строк яких настав до 25 березня 2017 року закінчився до 02 квітня 2020 року, а тому позивач звернувшись з позовом 28 січня 2025 року з вимогами по тілу кредиту за платежами за період з 25 квітня 2016 по 25 березня 2017 року пропустив строк позовної давності.
Доводи позивача в обґрунтування поважності причин пропуску строку позовної давності щодо того, що питання набуття ним права вимоги до відповідачки та інших боржників було предметом спору у справі №910/11298/16 апеляційний суд відхиляє, оскільки станом на момент укладення позивачем Договору факторингу від 20 липня 2020 року строк позовної давності по платежах за період з 25 квітня 2016 року по 25 березня 2017 року вже закінчився. Набуваючи право на такі вимоги 20 липня 2020 року позивач вже був позбавлений можливості їх судового захисту.
Наявність судового спору у позивача з ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» не є підставою для поновлення йому строків позовної давності.
Стосовно платежів за тілом кредиту визначених у Графіку до кредитного договору від 25 квітня 2016 року за квітень 2017 року на суму 1383 грн 82 коп. позивачем не попущено строк позовної давності, оскільки станом на 02 квітня 2020 року строк позовної давності щодо цих вимог не закінчився, був продовжений законодавцем, а позивач звернувся до суду 28 січня 2025 року, тобто до 04 вересня 2025 року, коли строк позовної давності відновив свій перебіг.
Отже, суд першої інстанції неповно установив обставини, які мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та дійшов помилкового висновку про пропуск строку позовної давності щодо вимог за тілом кредиту в сумі 1383 грн 82 коп. за квітень 2017 року.
За встановлених обставин вимоги, в межах строків позовної давності заявлені вимоги про стягнення боргу за платежами, що мали бути внесені відповідачем до 25 квітня 2017 року у сумі 1383 грн 82 коп., що і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Тому позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 1383 грн 82 коп. є обґрунтованим і підлягає задоволенню, решта заборгованості за тілом кредиту стягненню з ОСОБА_2 - на суму 12057 грн ( 1387х11- 3200 грн( сплата новому кредитору) не підлягає у зв`язку із пропуском позовної давності.
Висновки щодо вимог про стягнення боргу за відсотками в сумі 28136 грн.58 коп. 
Місцевий суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість цих вимог та як наслідок безпідставно відмовив у їх задоволенні через пропуск позовної давності, яка не підлягає застосуванню, оскільки права позивача в частині таких вимог не порушені і не підлягають захисту, виходячи з таких мотивів.
Умовами кредитного договору № 200514838 від 25 квітня 2016 року, укладеного між ПАТ ПАТ«БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_2 було передбачено, що розмір процентної ставки за кредитом становить 0,0001% річних.
Графіком платежів у колонці «проценти за користування кредитом (нараховуються на залишок заборгованості за кредитом)» сплата процентів як складової частини вартості кредиту не передбачена. До складу щомісячного платежу в сумі 1387 грн 00 коп. включено лише суму тіла кредиту, а з сьомого місяця і комісія у розмірі 416 грн.97 коп.
З огляду на зазначене позивач не довів наявність підстав для стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами у заявленому розмірі.
Висновки щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просило стягнути з відповідачки збитки від інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором № 200514838 від 25 квітня 2016 у розмірі 19723 грн.52 коп. та три проценти річних у сумі 3786 грн 80 коп. за період з 16 грудня 2021 року по 16 грудня 2024 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статті 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
У п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором кредиту або позики позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки, штрафу чи пені за такий період прострочення.
Закон № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що вніс зміни до норм ЦК України, виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року для кредитних і позикових відносин.
Позивачем вказану норму закону порушено, оскільки нарахування 19723 грн.52 коп. та трьох проценти річних у сумі 3786 грн 80 коп. не обмежилось періодом з 16 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. 
Зважаючи на викладене, з відповідача на користь позивача за період з 16 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року слід стягнути 3 % річних у розмірі 7 грн.96 коп. та інфляційні втрати у розмірі 40 грн 42 коп.
Підстав для нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат в період дії в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року в силу приписів п. 18 Прикінцевих таперехідних положень Цивільного кодексу України колегія суддів не вбачає.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки указаним позовним вимогам та безпідставно відмовив у їх задоволенні з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, які не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю. Доводи апеляційної скарги частково є слушними.
Враховуючи викладене вище, вимоги апеляційної скарги позивача підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та схваленню нового про часове задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 375 ЦПК України). Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача боргу в сумі 1443 грн 20 коп. , з яких 1383 грн.82 коп. за тілом кредиту, 40 грн42 коп. інфляційних втрат та 7 грн 96 коп. 3% річних.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, необхідно здійснити розподіл судових витрат. Зважаючи на те, що позов задоволено частково на 2.18%, необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача 52 грн.80 коп. (2422. 40 х 2.18) судового збору, сплаченого за подання позову пропорційно до задоволених позовних вимог та витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції на суму 152 грн 60 коп (7000х2.18%).
За подання апеляційної скарги позивач сплатив 3633 грн 60 коп. судового збору, тому, оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути за апеляційний перегляд судовий збір в сумі 79 грн 21 коп.( 3633.6 х 2.18%/100%) пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.
Згідно з частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення у цій справі, є дата складення повного судового рішення - 24 липня 2026 року.
Керуючись статтями 367,368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити.
Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №200514838 від 25 квітня 2016 року у розмірі 1443 грн.20 коп., з яких 1383 грн.82 коп. заборгованість за тілом кредиту, 40 грн 42 коп. інфляційних втрат та 7 грн 96 коп. 3% річних.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» судові витрати зі сплати судового збору, понесені в суді першої інстанції в сумі 52 грн 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 156 грн 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» судові витрати зі сплати судового збору, понесені в суді апеляційної інстанції в сумі 79 грн 21 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Головуючий Ж.М. Яворська
Судді Т.М. Базовкіна
Л.М. Царюк
Повний текст постанови складено 24 липня 2026 року.