ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" вересня 2026 р. Справа№ 910/3098/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тищенко А.І.
суддів: Мальченко А.О. 
Михальської Ю.Б. 

секретар судового засіданні: Романенко К.О.,
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 08.09.2026,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Гарантований покупець»
на рішення Господарського суду міста Києва
від 26.05.2026 (повний текст складено 12.06.2026)
у справі №910/3098/25 (суддя В.В.Сівакова)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго»
до Акціонерного товариства «Гарантований покупець»
про стягнення 390 255 054, 72 грн,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

У березні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Укргідроенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення інфляційних втрат в розмірі 557 924 752, 17 грн та 3% річних в сумі 102 515 461, 81 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №454/03/22 від 08.03.2022 купівлі-продажу електричної енергії в частині здійснення своєчасних розрахунків за електричну енергію.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2025 у справі №910/3098/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2025, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення інфляційних втрат в розмірі 557 924 752, 17 грн та 3% річних в сумі 102 515 461, 81 грн - задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» інфляційні втрати в розмірі 347 831 071, 34 грн, 3% річних в сумі 81 302 648, 71 грн та судовий збір в сумі 446 528, 07 грн. 
В задоволенні решти позовних відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 27.01.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 у справі № 910/3098/25 скасовано, справу №910/3098/25 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
У постанові Верховний Суд зауважив, що оскаржувані судові рішенні не містять оцінки аргументів та заперечень Державного підприємства «Гарантований покупець» щодо дат припинення зобов`язань сторін внаслідок укладення сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог у сукупності із положеннями пункту 4.7 договору купівлі-продажу електричної енергії з метою забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів від 08.03.2022 №454/03/22. Крім того суди попередніх інстанцій у оскаржуваних судових рішеннях не звернули увагу на наявність у матеріалах справи акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.07.2022 на суму 3 385 217 202, 13 грн. Ані в рішенні суду першої інстанції, ані в постанові суду апеляційної інстанції немає навіть згадування про існування цього акта.
Під час нового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2026 у справі №910/3098/25 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «Гарантований покупець» (здійснено заміну відповідача Державного підприємства «Гарантований покупець» на його правонаступника Акціонерне товариство «Гарантований покупець» ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2026) на користь Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 311 502 176, 79 грн інфляційних втрат, 78 752 877, 93 грн 3% річних, 847 840, 00 грн витрат по сплаті судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів 

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване судове рішення прийняте з неповним дотриманням норм матеріального права ст. 11, 509, 530 ЦК України, ст.174, 193 ГК України, ч.1 ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.19, 92, 129, 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та процесуального права - ст.2, 7, 13, 73, 74, 86, 129, 202, 236, § 2-4 Глави 6 Розгляду справи по суті ГПК України.
Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив та не надав належної оцінки доводам відповідача щодо неправильності розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, а також судом невірно здійснено розподіл витрат по сплаті судового збору. Неправильно встановив обставини справи та не перевірив їх доказами, тим самим не виконав покладені на суд обов`язки щодо повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи та перевірки їх доказами та здійснення належної перевірки розрахунку, що є його процесуальним обов`язком, а також невірно здійснив розподіл судових втрат не врахувавши обставини справи та правові висновки Верховного Суду з цього питання.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін, наголошуючи на законності та обґрунтованості останнього.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції 

Як підтверджено матеріалами справи, 08.03.2022 між Приватним акціонерним товариством «Укргідроенерго» (продавець, позивач) та Державним підприємством «Гарантований покупець» (Гарантований покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу електричної енергії з метою забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів №454/03/22 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого останній укладений відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», Положення про покладення спеціальних обов`язків із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №483 від 05.06.2019 та наказу Міністерства енергетики України №106 від 05.03.2022 (далі - наказ).
Умовами договору сторони передбачили таке.
За цим договором продавець зобов`язаний продати електричну енергію гарантованому покупцю, а гарантований покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються відповідно до наказу (п. 2.1.).
Обсяги електричної енергії, що продаються і купуються за цим договором, є договірними зобов`язаннями щодо відпуску продавцем та відбору гарантованим покупцем електричної енергії (п. 2.2.).
Ціна продажу електричної енергії продавця гарантованому покупцю відповідно до наказу дорівнює ціні, що склалася на ринку на добу наперед у відповідну годину постачання (п. 3.7.).
Розрахунковим періодом є календарний місяць (з 00.00 годин першого по 24.00 години останнього числа включно) (п. 3.8.).
Купівля-продаж електричної енергії у розрахунковому періоді здійснюється згідно з погодинними обсягами купівлі-продажу електричної енергії, які були розраховані відповідно до п. 3.4 та п. 3.5 цього договору (п. 3.9.).
Гарантований покупець здійснює оплату обсягів електричної енергії, купованих у продавця відповідно до наказу, до 11 числа місяця, наступного за розрахунковим, у сумі, що надійшла від постачальників універсальних послуг в оплату електричної енергії відповідно до підпунктів 1-3 пункту 5 наказу пропорційно вартості електричної енергії, купленої у продавця у розрахунковому місяці (п. 4.4. договору в редакції додаткової угоди від 25.03.2022).
Гарантований покупець до 14 числа місяця, наступного за розрахунковим здійснює оплату шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог непогашених грошових зобов`язань, що виникли в результаті різниці між зобов`язаннями, що виникли з підпунктів 3 та 4 пункту 2 наказу та грошовими коштами, перерахованими на виконання підпункту 5 пункту 6 наказу, з непогашеними грошовими зобов`язаннями продавця, що виникли у відповідний розрахунковий період при отриманні послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів (п. 4.5. договору в редакції додаткової угоди від 25.03.2022).
При здійсненні платежів гарантований покупець повинен вказувати у платіжному дорученні призначення платежу, в якому зазначається відповідний договір, за яким здійснюється купівля-продаж електричної енергії (п. 4.6.).
Оплата за цим договором вважається належним чином здійсненою за умови оплати гарантованим покупцем за електричну енергію на банківський рахунок продавця, що вказаний продавцем останнім. Датою отримання оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця. У разі здійснення оплати за цим договором, відповідно до п. 4.5. договору та пункту 8 наказу, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог датою отримання оплати вважається дата оформлення акту зарахування зустрічних однорідних вимог (п. 4.7. договору в редакції додаткової угоди від 25.03.2022).
Продавець не пізніше 2-го робочого місяця, наступного за місяцем постачання, направляє Гарантовану покупцю в електронному вигляді акт купівлі-продажу електричної ен6ергії за накладення КЕП керівника (уповноваженої особи) (п. 4.9.).
Гарантований покупець в триденний термін після отримання акту купівлі-продажу електричної енергії підписує його зі свого боку шляхом накладення КЕП керівника (уповноваженої особи), та направляє продавцю (п. 4.10.).
На вимогу будь-якої сторони, сторони зобов`язані оформити акт купівлі-продажу електричної енергії у письмовій формі (п. 4.11.).
У випадку, якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в останній робочий день, що передує даті такого платежу (п. 4.13.).
Цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє на строк дії військового стану, запровадженого відповідним Указом Президента України. В частині виконання фінансових зобов`язань договір діє до їх повного виконання (п. 10.1.).
Сторони визнають, що документи, передбачені умовами цього договору, які відправляються засобами електронного зв`язку з накладанням електронного підпису та печатки (КЕП), мають юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути представлені в судових інстанціях в якості належних доказів, якщо вони були відправлені уповноваженими особами сторін за адресами/з адрес, зазначеними в реквізитах до договору (п. 10.9.).
З матеріалів справи вбачається, що продавець продав, а гарантований покупець купив електричну енергію, що підтверджується підписаними обома сторонами наступними актами купівлі-продажу електричної енергії: 
№01 від 31.03.2022 на суму 1 321 009 110, 05 грн, 
№02 від 30.04.2022 на суму 1 588 894 437, 96 грн, 
№03 від 31.05.2022 на суму 833 400 937, 62 грн, 
№04 від 30.06.2022 на суму 962 921 826, 25 грн, 
№05 від 31.07.2022 на суму 1 295 673 753, 83 грн, 
№06 від 31.08.2022 на суму 1 367 254 233, 22 грн, 
№07 від 30.09.2022 на суму 1 049 196 074, 66 грн, 
№08 від 31.10.2022 на суму 881 751 052, 10 грн, 
№09 від 30.11.2022 на суму 1 954 424 226, 60 грн, 
№10 від 31.12.2022 на суму 2 784 743 584, 00 грн, 
№01 від 31.01.2023 на суму 1 342 133 120, 09 грн, 
№02 від 28.02.2023 на суму 1 932 620 939, 00 грн, 
№03 від 31.03.2023 на суму 1 898 707 304, 46 грн, 
№04 від 30.04.2023 на суму 3 342 671 234, 60 грн, 
№05 від 31.05.2023 на суму 3 675 342 413, 12 грн, 
№06 від 30.06.2023 на суму 1 989 863 000, 06 грн, 
№07 від 31.07.2023 на суму 1 508 223 543, 43 грн, 
№08 від 31.08.2023 на суму 2 143 325 516, 72 грн, 
№09 від 30.09.2023 на суму 1 377 341 665, 16 грн, 
№10 від 31.10.2023 на суму 1 314 011 334, 65 грн, 
№11 від 30.11.2023 на суму 1 375 433 023, 22 грн, 
№12 від 31.12.2023 на суму 2 354 242 696, 99 грн, 
№01 від 31.01.2024 на суму 2 915 042 635, 14 грн, 
№02 від 29.02.2024 на суму 2 576 191 667, 81 грн, 
№03 від 31.03.2024 на суму 2 624 286 748, 62 грн, 
№04 від 30.04.2024 на суму 2 117 656 330, 81 грн, 
№05 від 31.05.2024 на суму 2 588 077 782, 07 грн, 
№06 від 30.06.2024 на суму 1 895 770 729, 22 грн, 
№07 від 31.07.2024 на суму 67 870 691, 56 грн.
Як вказує позивач та не заперечує відповідач, частину електричної енергії за вказаними актами було оплачено гарантованим покупцем шляхом перерахування грошових коштів.
Одночасно, інша частина оплати було здійснена шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог непогашених грошових зобов`язань сторін, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи наступні акти зарахування зустрічних однорідних вимог:
від 14.04.2022, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» та з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» 27.04.2022 на суму 1 321 009 110, 05 грн;
від 20.07.2022, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» та з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» 22.07.2022 на суму 3 385 217 202, 13 грн;
від 16.08.2022, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 25.08.2022, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 05.09.2022 на суму 559 366 801, 78 грн;
від 30.09.2022, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 03.10.2022, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 06.10.2022 на суму 1 252 774 754, 36 грн;
від 14.10.2022, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 14.10.2022, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 21.10.2022 на суму 1 211 256 268, 20 грн;
від 16.11.2022, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» та з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 18.11.2022 на суму 1 553 182 122, 32 грн;
від 30.12.2022, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 11.01.2023, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 12.01.2023 на суму 1 954 424 226, 60 грн;
від 17.01.2023, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 18.01.2023, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 23.01.2023 на суму 2 544 359 117, 99 грн;
від 14.02.2023, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 15.02.2023 , а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 16.02.2023 на суму 1 566 678 902, 96 грн;
від 14.03.2023, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 14.03.2023, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 22.03.2023 на суму 1 948 459 622, 14 грн;
від 13.04.2023, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» та з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 14.04.2023 на суму 1 898 707 304, 46 грн;
від 15.05.2023, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 15.05.2023, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 16.05.2023 на суму 3 280 505 253, 69 грн;
від 15.06.2023, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 16.06.2023, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 19.06.2023 на суму 3 558 135 101, 14 грн;
від 17.07.2023, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 17.07.2023, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 19.07.2023 на суму 1 347 099 292, 46 грн;
від 15.08.2023, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 15.08.2023, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 17.08.2023 на суму 1 434 344 628, 62 грн;
від 14.09.2023, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 15.09.2023, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 20.09.2023 на суму 2 247 761 939, 02 грн;
від 16.10.2023, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 16.10.2023, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 23.10.2023 на суму 1 100 347 807, 82 грн;
від 14.11.2023, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 15.11.2023, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 17.11.2023 на суму 1 376 783 007, 44 грн;
від 14.12.2023, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 14.12.2023, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 15.12.2023 на суму 1 871 325 435, 40 грн;
від 19.01.2024, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 19.01.2024, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 23.01.2024 на суму 1 703 465 000, 87 грн;
від 13.02.2024, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» та з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 14.02.2024 на суму 2 188 482 453, 76 грн;
від 13.03.2024, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 20.03.2024, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 25.03.2024 на суму 1 859 875 066, 52 грн;
від 15.04.2024, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 16.04.2024, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 19.04.2024 на суму 3 291 314 683, 00 грн;
від 14.05.2024, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 14.05.2024, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 15.05.2024 на суму 1 994 399 633, 87 грн;
від 14.06.2024, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 14.06.2024, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 19.06.2024 на суму 2 454 326 802, 11 грн;
від 15.07.2024, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 15.07.2024, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 18.07.2024 на суму 990 514 938, 83 грн;
від 16.08.2024, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 16.08.2024, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 20.08.2024 на суму 1 455 920 234, 93 грн;
від 13.09.2024, підписано КЕП з боку Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» 13.09.2024, а з боку Державного підприємства «Гарантований покупець» - 16.09.2024 на суму 431 845 002, 92 грн.
В свою чергу відповідачем до матеріалів справи додано вказані акти, які були підписані власноручними підписами уповноважених представників сторін, скріплені печатками сторін, тобто складені в паперовій формі, які не містять ніякої іншої дати їх підписання, окрім дати самих актів. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Як встановлено судом першої інстанції, частину електричної енергії за вищевказаними актами було оплачено гарантованим покупцем шляхом перерахування грошових коштів.
Водночас, інша частина оплати була здійснена шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог непогашених грошових зобов`язань сторін, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи відповідні акти зарахування зустрічних однорідних вимог.
При цьому, відповідачем до матеріалів справи додано вказані акти, які були підписані власноручними підписами уповноважених представників сторін, скріплені печатками сторін, тобто складені в паперовій формі, які не містять ніякої іншої дати їх підписання, окрім дати самих актів. 
Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. 
Статтею 601 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). 
Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:
1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);
2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);
3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 ЦК «Припинення зобов`язань». Зарахування зустрічних однорідних вимог регулюється статтями 601-602 ЦК України, і ця підстава припинення зобов`язання відрізняється від виконання зобов`язання (стаття 599 ЦК України) або припинення зобов`язання за домовленістю сторін (стаття 603 ЦК України).
Виходячи з приписів наведених норм, зарахування представляє собою спосіб припинення зобов`язання та можливе за наявності умов їх зустрічності та однорідності, настання строків виконання зобов`язання, а також відсутності між сторонами спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19).
Слід зазначити, що сторонами не заперечується, що правочини відповідають наведеним умовам, що ставляться до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (у сторін виникли зустрічні вимоги, ці вимоги є однорідними та строк їх виконання настав).
Зі змісту п. 4.7. договору вбачається, що датою отримання оплати, у разі її здійснення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, вважається саме дата оформлення акта зарахування зустрічних однорідних вимог. 
Отже, датою припинення відповідачем зобов`язань з оплати за договором є дата саме оформлення актів зарахування зустрічних однорідних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Враховуючи умови п. 4.4. укладеного сторонами договору строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем з оплати за поставлену електричну енергію за спірні періоди станом на час розгляду справи є таким, що настав.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Матеріалами справи підтверджується? що відповідач в порушення умов договору у визначений строк зобов`язання щодо оплати поставленої електричної енергії не здійснив та є таким, що прострочив виконання зобов`язання.
В зв`язку з простроченням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати придбаної електричної енергії, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 311 502 176, 79 грн інфляційних втрат та 78 752 877 93 грн 3% річних.
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Визначене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України право на стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція) (такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі №910/21124/20, від 13.03.2024 у справі №904/5899/21, від 07.11.2024 у справі №925/1404/23).
Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за результатами розгляду якого об`єднана палата в постанові від 26.06.2020 виклала такий правовий висновок:
(1) величина приросту індексу споживчих цін має заокруглюватися до десяткового числа після коми;
(2) при обчисленні інфляційних збитків за наступний період до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 вказала на те, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.
Встановлення компетентним органом механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.
Наведена норма свідчить про те, що інфляційні нарахування та 3% річних можуть бути нараховані лише за весь час прострочення платежу, а тому день фактичної оплати та дата зарахування зустрічних однорідних вимог не включається до періоду часу, за який може здійснюватися нарахування.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.
Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що перевірив наданий позивачем розрахунок та дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 311 502 176, 79 грн інфляційних втрат та 78 752 877, 93 грн 3% річних.
Водночас, скаржник стверджує, що судом першої інстанції не було належним чином виконано свій процесуальний обов`язок щодо з`ясування обставин, пов`язаних з правильністю здійсненого розрахунку позивача 3% річних та інфляційних втрат та наголошує на арифметичній неправильності розрахунку інфляційних втрат, здійсненому позивачем. 
Так, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. (Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.)
Між тим, частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України не містить детальної формули розрахунку інфляційних втрат, у зв`язку з чим відповідна методика сформована у практиці Верховного Суду, зокрема у постанові Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.
В свою чергу, скаржник не надав власного контррозрахунку на підтвердження своїх доводів. 
З урахуванням висновків Верховного Суду у відповідності до п. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, з огляду на встановлені обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідача 311 502 176, 79 грн інфляційних втрат та 78 752 877, 93 грн 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреного судом.
Щодо доводів скаржника про неправильність здійсненого судом розподілу витрат по сплаті судового збору, колегія суддів зазначає таке.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що різниця між розміром заявлених позивачем вимог та задоволених судом першої інстанції позовних вимог складає 270 185 159, 26 грн, тобто на 40, 91 % менше від первісно заявленої ціни позову, відповідно суд мав врахувати факт зменшення заявлених позовних вимог, а сума яка могла бути покладена на відповідача зменшилась пропорційно сумі зменшення позовних вимог.
Так, згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною особою до господарського суду позовної заяви майнового характеру, судовий збір становить - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Сума позову під час звернення до суду складала 660 440 213, 98 грн.
В той час, як сума позову, з врахуванням їх зменшення склала 390 255 054, 72 грн.
З огляду на заявлений позивачем розмір позовних вимог, за подання позовної заяви судовий збір сплачено у «максимальному» розмірі - 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також із врахуванням ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (застосовано коефіцієнт за подання позовної заяви в електронній формі - 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору), що складало та розраховувалось: (350 х 3028) х 0,8 = 847 840, 00 грн.
Водночас відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, визначено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2026 позов задоволено у повному обсязі.
Однак, беручи до розрахунку розміру судового збору, суму позову під час звернення до суду або з врахуванням її зменшення, його розмір в будь-якому випадку склав «максимальний» розмір - 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, твердження відповідача про не здійснення судом першої інстанції перерозподілу суми судового збору, відхиляються як безпідставні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2026 у справі №910/3098/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Rеруючись статтями 129, 255, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2026 у справі №910/3098/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2026 у справі №910/3098/25 залишити без змін. 
Матеріали справи №910/3098/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 16.09.2026. 
Головуючий суддя А.І. Тищенко 

Судді А.О. Мальченко

Ю.Б. Михальська