ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.08.2026 Справа № 914/880/26 
Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Знетиняк Д.В.,
розглянувши матеріали справи за позовом: Малого приватного підприємства "СММ", м. Пустомити Львівської області
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС СІРКО", смт. Гніздичів Стрийського району Львівської області
про: стягнення заборгованості в розмірі 232 973,70 грн.

Представники сторін:
від позивача: Нецкар Ю.І. – адвокат, ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1400381 від 15.03.2026
від відповідача: Мартинишин Р.С. - адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001460 від 02.05.2019; в режимі відеоконференції

ВСТАНОВИВ:
На адресу Господарського суду Львівської області в систему "Електронний суд" надійшла позовна заява: Малого приватного підприємства "СММ" до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС СІРКО" про стягнення заборгованості в розмірі 447 465,41 грн., з них: 322 040,32 грн. - основна сума заборгованості, 63 269,89 грн. - пеня, 51 394,11 грн. – 25 % річних, 10 761,09 грн. – інфляційні нарахування та судові витрати.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2026, справу № 914/880/26 розподілено для розгляду судді Долінській О.З.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.03.2026, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 06.05.2026. 
04.05.2026 представником позивача подано на адресу суду в систему "Електронний суд" заяву про зменшення позовних вимог з додатками за вх. № 2034/26 у зв`язку з тим, що 30.03.2026 року відповідачем частково сплачено основну заборгованість у розмірі 214 491,71 грн.
Відповідно до вказаної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в загальному розмірі 232 973,70 грн, з них: 107 548,61 грн. - основна сума заборгованості за Договором, 63 269,89 грн. - пеня, 51 394,11 грн. -25% відсотки річних згідно ст.625 ЦКУ, 10 761,09 грн. – інфляційні нарахування та судові витрати.
Протокольною ухвалою суду від 06.05.2026 вирішено, заяву позивача про зменшення позовних вимог за вх. № 2034/26 від 04.05.2026 прийняти до розгляду та подальший розгляд справи № 914/880/26 здійснювати з її врахуванням.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.05.2026, підготовче судове засідання призначено на 26.05.2026. 
07.05.2026 представником позивача подано на адресу суду в систему “Електронний суд” заяву про забезпечення позову з додатками за вх. № 2114/26.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.05.2026 постановлено заяву представника Малого приватного підприємства "СММ" про забезпечення позову за вх. № 2114/26 від 07.05.2026 повернути заявнику з підстав, викладених в даній ухвалі.
21.05.2026 представником відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС СІРКО" подано на адресу суду в систему “Електронний суд” зустрічну позовну заяву про стягнення збитків, завданих порушенням обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних в розмірі 64 509,60 грн. за вх. № 1649, яка зареєстрована відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації 22.05.2026.
Крім того, 22.05.2026 представником відповідача подано на адресу суду в систему "Електронний суд" відзив на позовну заяву з додатками за вх. № 14610/26.
22.05.2026 представником відповідача подано на адресу суду в систему "Електронний суд" заяву з додатками (за вх. № 14629/26) про поновлення процесуального строку для подачі відзиву на позовну заяву та зустрічної позовної заяви.
Протокольною ухвалою суду від 26.05.2026 вирішено: задоволити заяву відповідача про поновлення процесуального строку за вх. № 14629/26 від 22.05.2026, згідно ч. 1 ст. 119 ГПК України, поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом так як суд визнав причини його пропуску поважними, прийняти відзив відповідача до розгляду та долучити його до матеріалів справи.
Також, протокольною ухвалою суду від 26.05.2026 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/880/26 на тридцять днів, у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України, за клопотанням представника відповідача.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.05.2026, підготовче судове засідання призначено на 16.06.2026.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.05.2026 у справі № 914/880/26 постановлено відмовити в задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС СІРКО" про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову, яке викладено у заяві за вх. № 14629/26 від 22.05.2026 та зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС СІРКО" про стягнення збитків в розмірі 64 509,60 грн. за вх. № 1649 від 22.05.2026 повернуто заявнику з підстав, викладених в даній ухвалі.
03.06.2026 представником відповідача подано на адресу суду в систему “Електронний суд” заяву (за вх. № 15786/26) про участь в судовому засіданні 16.06.2026 на 09:10 год. та усіх наступних засідань у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.06.2026 вирішено, заяву представника відповідача про участь в судовому засіданні 16.06.2026 та усіх наступних засідань у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за вх. № 15786/26 від 03.06.2026 задоволити та забезпечити участь представника відповідача в судовому засіданні, призначеному на 16.06.2026 на 09:10 год. та усіх наступних засідань у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.
04.06.2026 представником позивача подано на адресу суду в систему "Електронний суд" відповідь на відзив з додатками за вх. № 15928/26.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.06.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/880/26 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 28.07.2026.
28.07.2026 в судовому засіданні, відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошено перерву до 05.08.2026.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.08.2026, розгляд справи по суті призначено на 19.08.2026.
Рух справи та причини відкладення її розгляду в судових засіданнях відображено в ухвалах суду, що містяться в матеріалах справи.
19.08.2026 представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив за вх. № 15928/26 від 04.06.2026 із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог за вх. № 2034/26 від 04.05.2026, яка прийнята судом до розгляду та поясненнях, наданих в судовому засіданні. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю, а також зазначив, що заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу буде подано в строки, встановлені ГПК України.
19.08.2026 представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті, яке проводилось в режимі відеоконференції з`явився, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву за вх. № 14610/26 від 22.05.2026 та поясненнях, наданих в судовому засіданні. Не заперечив щодо стягнення з відповідача частини основної заборгованості та інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог, просить суд відмовити.
Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів. 
Враховуючи те, що норми ст. 81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.
В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).
Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими учасники справи обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення позовних вимог і які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/880/26.

Позиція позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасної та повної оплати поставлених нафтопродуктів. Позивач зазначає, що на виконання домовленостей сторін ним передано відповідачу три партії дизельного пального на загальну суму 1 366 058,88 грн., а саме: 17.06.2025 на суму 422 019,46 грн., 25.06.2025 на суму 465 038,11 грн. та 01.08.2025 на суму 479 001,31 грн.
Позивач посилається на Договір поставки нафтопродуктів №12/06-2 від 12.06.2025, Додатки №1 від 17.06.2025, №2 від 25.06.2025 та №3 від 01.08.2025, видаткові і товарно-транспортні накладні, а також здійснені відповідачем часткові оплати. За твердженням позивача, вказані документи та фактичні дії сторін у сукупності підтверджують існування між сторонами договірних правовідносин поставки.
З урахуванням здійснених до звернення до суду оплат у загальному розмірі 1 044 018,56 грн., позивач визначив основну заборгованість у сумі 322 040,32 грн. 
18.03.2026 позивачем сформовано письмову вимогу №64/1 про сплату відповідачем заборгованості, яку цього ж дня направлено на електронну адресу відповідача.
Після відкриття провадження у справі № 914/880/26, відповідач 30.03.2026 сплатив 214 491,71 грн., у зв`язку з чим позивач подав на адресу суду заяву про зменшення розміру позовних вимог за вх. № 2034/26 від 04.05.2026. Позивач зарахував цю оплату в рахунок погашення відповідачем основної заборгованості.
Протокольною ухвалою суду від 06.05.2026 вирішено заяву позивача про зменшення позовних вимог за вх. № 2034/26 від 04.05.2026 прийняти до розгляду та подальший розгляд справи № 914/880/26 здійснювати з її врахуванням.
На підставі наведеного, позивач просить суд, із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог за вх. № 2034/26 від 04.05.2026, стягнути з відповідача на його користь заборгованість в загальному розмірі 232 973,70 грн, з них: 107 548,61 грн. - основна сума заборгованості, 63 269,89 грн. - пеня, 51 394,11 грн. -25% відсотки річних згідно ст.625 ЦКУ, 10 761,09 грн. – інфляційні нарахування та судові витрати.

Позиція відповідача.
У відзиві на позовну заяву за вх. № 14610/26 від 22.05.2026, відповідач не заперечує факту отримання від позивача товару за видатковими накладними №171 від 17.06.2025, №183 від 25.06.2025 та №220 від 01.08.2025 на загальну суму 1 366 058,88 грн., а також факту здійснення оплат за поставлений товар.
Водночас, відповідач зазначає, що Договір поставки нафтопродуктів №12/06-2 від 12.06.2025 ним не підписувався, а тому умова п.4.1 цього Договору про сплату пені не була погоджена сторонами. З наведених підстав, відповідач просить суд відмовити у стягненні 63 269,89 грн. пені.
Крім того, відповідач посилається на незареєстровані податкові накладні та стверджує, що внаслідок дій позивача він був позбавлений можливості сформувати податковий кредит на суму 64 509,60 грн. Відповідач вважає цю суму збитками та просить фактично врахувати її при визначенні розміру основної заборгованості, внаслідок чого, на його думку, сума основного боргу повинна становити 43 039,01 грн.
Щодо заявлених позивачем процентів річних, відповідач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та просить зменшити їх розмір, вважаючи погоджену у Додатках ставку 25 відсотків річних надмірною, зокрема з урахуванням обставин воєнного стану та наведених ним доводів щодо податкового кредиту.
Відповідач просить у відповідній частині відмовити у позові, а в частині процентів річних - зменшити їх розмір до 10 відсотків від заявленої суми.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, подані суду, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів, заслухавши пояснення учасників справи, суд встановив наступне.
12.06.2025 Малим приватним підприємством "СММ", як постачальником, складено Договір поставки нафтопродуктів №12/06-2, у якому визначено загальні умови поставки, порядок розрахунків та відповідальність сторін. З примірника Договору, долученого до матеріалів справи, вбачається, що він підписаний та скріплений печаткою зі сторони постачальника, натомість підпис покупця у відповідній графі Договору відсутній.
Разом з тим, Додаток №1 від 17.06.2025, Додаток №2 від 25.06.2025 та Додаток №3 від 01.08.2025 до Договору поставки нафтопродуктів №12/06-2 підписані уповноваженими представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб. У кожному з цих Додатків визначено найменування товару, його кількість, ціну, загальну вартість, базис і строк поставки, а також конкретний строк оплати.
Згідно Додатку №1 від 17.06.2025 до Договору поставки нафтопродуктів, погоджено поставку відповідачу 8 304,2 кг дизельного пального загальною вартістю 422 019,46 грн. та встановлено строк 100% оплати до 17.06.2025 включно.
Згідно Додатку №2 від 25.06.2025 до Договору поставки нафтопродуктів, погоджено відповідачу поставку 8 309 кг дизельного пального загальною вартістю 465 038,11 грн. та строк оплати до 25.06.2025 включно.
Згідно Додатку №3 від 01.08.2025 до Договору поставки нафтопродуктів, погоджено відповідачу поставку 8 385,1 кг дизельного пального загальною вартістю 479 001,31 грн. та строк оплати до 01.08.2025 включно.
Факт фактичної передачі товару відповідачу підтверджується видатковою накладною №171 від 17.06.2025 на суму 422 019,46 грн., видатковою накладною №183 від 25.06.2025 на суму 465 038,11 грн. та видатковою накладною №220 від 01.08.2025 на суму 479 001,31 грн., а також товарно-транспортними документами, які долучені позивачем до матеріалів справи.
Відтак, вказаними документами підтверджено факт поставки нафтопродуктів відповідачу на загальну суму 1 366 058,88 грн. згідно поданих і підписаних зі сторони відповідача та скріплених печаткою відповідача заявок від 17.06.2025, від 25.06.2025 та від 01.08.2025, в яких відповідач просив позивача здійснити відвантаження нафтопродуктів згідно Договору поставки нафтопродуктів № 12/06-2 від 12.06.2025.
Вказані видаткові накладні підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.
Обставина отримання відповідачем товару на загальну суму 1 366 058,88 грн. сторонами не заперечується.
Відповідач здійснив часткову оплату за отриманий товар на загальну суму 1 044 018,56 грн., згідно виставлених позивачем рахунків за Договором поставки нафтопродуктів № 12/06-2 від 12.06.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 799 від 12.06.2025 на суму 500 000,00 грн, платіжною інструкцією № 803 від 17.06.2025 на суму 344 018,56 грн., платіжною інструкцією № 854 від 04.08.2025 на суму 200 000,00 грн. 
У зв`язку з чим, непогашена сума основної заборгованості відповідача перед позивачем, станом на момент подачі до суду позовної заяви та відкриття провадження у справі № 914/880/26, становила 322 040,32 грн. 
04.05.2026 представником позивача подано на адресу суду в систему "Електронний суд" заяву про зменшення позовних вимог з додатками за вх. № 2034/26 у зв`язку з тим, що 30.03.2026 року відповідачем частково сплачено основну заборгованість у розмірі 214 491,71 грн.
Протокольною ухвалою суду від 06.05.2026 вирішено, заяву позивача про зменшення позовних вимог за вх. № 2034/26 від 04.05.2026 прийняти до розгляду та подальший розгляд справи № 914/880/26 здійснювати з її врахуванням.
Відтак, основна заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 107 548,61 грн. (1 366 058,88 -1 258 510,27) на час ухвалення рішення у даній справі.
18.03.2026 позивачем складено вимогу за вих. №64/1 про сплату відповідачем заборгованості за Договором. Зокрема, у вказаній вимозі зазначено, що станом на 16 березня 2026 року ТзОВ "СПЕЦТРАНС СІРКО" зобов`язане сплатити пеню (п. 4.1 Договору) у розмірі 61 125,90 грн., відсотки згідно ст. 625 ЦКУ (п. 5 Додатку) у розмірі 49 629,50 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 10 761,09 грн. Зважаючи на вказане, позивач просив відповідача невідкладно погасити заборгованість перед МПП "СММ" в загальній сумі 443 556,81 грн.
До матеріалів справи долучено роздруківку електронного листа від 18.03.2026 о 17:40, адресованого відповідачу, до якого додано зазначену вимогу. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що відповідач отримав вимогу про сплату заборгованості за вих. №64/1 від 18.03.2026 саме 18.03.2026, що не заперечується представником відповідача у судовому засіданні.
У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до Господарського суду Львівської області з даним позовом про стягнення з відповідача 107 548,61 грн. основної сума заборгованості, 63 269,89 грн. - пені, 51 394,11 грн. -25% річних згідно ст.625 ЦКУ, 10 761,09 грн. – інфляційні нарахування згідно приведених ним розрахунків та понесених судових витрат.

Оцінка суду.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 
За змістом статей 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі, а поведінка сторін може свідчити про їх волю до настання відповідних правових наслідків.
Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листуванні сторін, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Відповідно до статей 626, 628, 638 ЦК України договором є домовленість сторін, а його зміст становлять погоджені ними умови; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.
Згідно зі статтями 641, 642 ЦК України пропозиція укласти договір повинна містити істотні умови договору, а відповідь особи про її прийняття має бути повною і безумовною. Вчинення особою, яка одержала пропозицію, дій відповідно до зазначених у ній умов, у тому числі сплата відповідної суми грошей або прийняття товару, може засвідчувати прийняття пропозиції, якщо інше не зазначено в ній або не встановлено законом.
За змістом частини першої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання у підприємницькій діяльності, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Судом встановлено, що Додатком №1 від 17.06.2025 до Договору поставки нафтопродуктів №12/06-2 від 12.06.2025, погоджено поставку відповідачу 8 304,2 кг дизельного пального загальною вартістю 422 019,46 грн. та встановлено строк 100% оплати до 17.06.2025 включно.
Згідно Додатку №2 від 25.06.2025 до Договору поставки нафтопродуктів №12/06-2 від 12.06.2025, погоджено відповідачу поставку 8 309 кг дизельного пального загальною вартістю 465 038,11 грн. та строк оплати до 25.06.2025 включно.
Згідно Додатку №3 від 01.08.2025 до Договору поставки нафтопродуктів №12/06-2 від 12.06.2025, погоджено відповідачу поставку 8 385,1 кг дизельного пального загальною вартістю 479 001,31 грн. та строк оплати до 01.08.2025 включно.
Факт фактичної передачі товару відповідачу підтверджується видатковою накладною №171 від 17.06.2025 на суму 422 019,46 грн., видатковою накладною №183 від 25.06.2025 на суму 465 038,11 грн. та видатковою накладною №220 від 01.08.2025 на суму 479 001,31 грн., а також товарно-транспортними документами, які долучені позивачем до матеріалів справи.
Відтак, вказаними документами підтверджено факт поставки нафтопродуктів відповідачу на загальну суму 1 366 058,88 грн.
Обставина отримання відповідачем товару на загальну суму 1 366 058,88 грн. сторонами не заперечується.
Суд зазначає, що відсутність підпису відповідача на примірнику Договору поставки нафтопродуктів №12/06-2 від 12.06.2025 не спростовує існування між сторонами правовідносин поставки згідно даного Договору. Додатки №1-3 до цього Договору поставки нафтопродуктів, підписані сторонами і підписи засвідчені печатками юридичних осіб, містять усі необхідні для конкретних поставок умови, а фактичне отримання товару, підписання первинних документів та здійснення оплат відповідачем згідно виставлених рахунків за Договором поставки нафтопродуктів №12/06-2 від 12.06.2025 свідчать про прийняття відповідачем товару і виникнення обов`язку його оплатити.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції.
Письмовими доказами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати, як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції.
Накладна - документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Є декілька видів накладних, наприклад, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна тощо. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продаж між продавцем і покупцем.
Таким чином, видаткова накладна є первинним документом, який фіксує факт отримання покупцем товару.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №904/887/18, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована судом.
Таким чином, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і, яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №922/1467/19, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована судом.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. 
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною першою статті 692 ЦК України передбачено обов`язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів, якщо інший строк оплати не встановлений договором або актами цивільного законодавства.
У даному випадку конкретні строки оплати встановлені у підписаних сторонами Додатках №1-3 до Договору поставки нафтопродуктів, тому обов`язок відповідача з оплати поставленого товару настав у погоджені сторонами дати.
Відповідач здійснив часткову оплату за отриманий товар на загальну суму 1 044 018,56 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 799 від 12.06.2025 на суму 500 000,00 грн, платіжною інструкцією № 803 від 17.06.2025 на суму 344 018,56 грн., платіжною інструкцією № 854 від 04.08.2025 на суму 200 000,00 грн. 
У зв`язку з чим, непогашена сума основної заборгованості відповідача перед позивачем, станом на момент подачі до суду позовної заяви та відкриття провадження у справі № 914/880/26, становила 322 040,32 грн. 
Після відкриття провадження у даній справі, платіжною інструкцією № 998 від 30.03.2026 відповідачем додатково сплачено 214 491,71 грн. згідно Договору №12/06-2 від 12.06.2025.
Відтак, основна заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 107 548,61 грн. (1 366 058,88 -1 258 510,27), яку просить стягнути позивач з відповідача з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог за вх. № 2034/26 від 04.05.2026.
Доказів сплати зазначеної суми або інших передбачених законом підстав припинення відповідного грошового зобов`язання відповідачем суду не надано.
Щодо заперечень відповідача про необхідність зменшення основної заборгованості на 64 509,60 грн. завданих збитків у зв`язку з податковими накладними, суд зазначає наступне.
За змістом статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Для зарахування необхідна наявність зустрічних, однорідних та таких, строк виконання яких настав, вимог. 
Верховний Суд у постанові від 30.01.2025 у справі №914/454/24 зазначив, що зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, наслідком якого за наявності встановлених законом умов є припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.
Матеріали даної справи не підтверджують наявності безспірного та такого, строк виконання якого настав, грошового зобов`язання МПП «СММ» перед відповідачем на суму 64 509,60 грн., а також вчинення відповідачем належного правочину щодо зарахування саме цієї вимоги в рахунок оплати поставленого товару. Саме лише посилання у відзиві на можливі збитки не припиняє обов`язку оплатити фактично отриманий товар.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 у справі №908/1568/18 вказала, що належним способом захисту покупця у разі заподіяння йому збитків у зв`язку з невиконанням постачальником обов`язків щодо складення та реєстрації податкових накладних може бути позов про відшкодування таких збитків. 
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 01.12.2023 у справі №926/3347/22 наголосила, що для стягнення збитків необхідно встановити всі елементи складу цивільного правопорушення, а доведення збитків, їх розміру та причинного зв`язку покладається на особу, яка заявляє відповідну вимогу.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2026 у справі №904/2953/24 додатково звернуто увагу, що обов`язок щодо реєстрації податкової накладної насамперед виникає у публічно-правових відносинах платника податку з державою, а порушення такого обов`язку саме по собі не означає автоматичного припинення чи зменшення зустрічного грошового зобов`язання покупця з оплати товару.
Отже, наведені відповідачем обставини щодо податкових накладних, можуть бути предметом окремої вимоги за наявності передбачених законом підстав, однак, у межах цієї справи не є підставою для зменшення встановленої за первинними документами заборгованості за поставлений та прийнятий відповідачем товар. 
Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати зазначеної вище заборгованості, відповідачем суду не представлено, протилежного суду не доведено, а відтак основна заборгованість відповідача перед позивачем на час ухвалення рішення у даній справі є непогашеною відповідачем та становить 107 548,61 грн., яка підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача.
Щодо стягнення з відповідача 10 761,09 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат є способом захисту майнового права кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів і не залежить від наявності вини боржника.
Правова природа інфляційних втрат та процентів річних як способу захисту майнового інтересу кредитора роз`яснена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц та від 18.03.2020 у справі №902/417/18. 
Визначене частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних, є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що вони нараховані вірно. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 10 761,09 грн. грн. втрат від інфляції, є обґрунтовані за визначений позивачем період.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 51 394,11 грн. 25 % річних за період з 02.08.2025-22.03.2026, суд зазначає наступне.
Як вбачається з розрахунку позивача, 25 % річних у сумі 51 394,11 грн. нараховані за період з 02.08.2025 по 22.03.2026 включно.
Пунктом 6 кожного з підписаних сторонами Додатків №1 від 17.06.2025, №2 від 25.06.2025 та №3 від 01.08.2025 до Договору поставки нафтопродуктів передбачено, що за порушення строків оплати, встановлених в п. 5 даного Додатку, покупець на вимогу постачальника, крім пені згідно п.4.1 Договору, сплачує також, згідно зі статтею 625 ЦК України, 25 % річних від суми простроченої заборгованості протягом 5 робочих днів із дня одержання відповідної письмової вимоги постачальника.
Отже, зі змісту погоджених сторонами умов Додатків №1, №2 та №3 вбачається, що реалізацію права постачальника на стягнення передбачених ними процентів річних, сторони пов`язали не лише з фактом порушення строків оплати, але й з направленням покупцю відповідної письмової вимоги та спливом п`яти робочих днів з дня її одержання.
Судом встановлено, що вимогу за вих. №64/1 від 18.03.2026 відповідач отримав 18.03.2026. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відтак п`ять робочих днів з дня одержання вимоги припадали на 19.03.2026, 20.03.2026, 23.03.2026, 24.03.2026 та 25.03.2026, а погоджений сторонами строк виконання відповідної вимоги спливав 25.03.2026.
Таким чином, для цілей застосування передбаченої Додатками 1-3 до Договору поставки нафтопродуктів відповідальності, відповідний обов`язок відповідача міг вважатися невиконаним після спливу встановленого сторонами п`ятиденного робочого строку, тобто починаючи з 26.03.2026 року.
Разом з тим позивач, здійснив нарахування 25 % річних за період з 02.08.2025 по 22.03.2026, тобто за період, який повністю передує даті 26.03.2026. Станом на останній день такого нарахування - 22.03.2026, - передбачений пунктом 6 Додатків, п`ятиденний робочий строк після одержання відповідачем письмової вимоги, ще не сплив.
За таких обставин заявлені до стягнення 51 394,11 грн. 25 % річних, нараховані позивачем за визначений ним період безпідставно, з урахуванням погодженого сторонами в Додатках № 1, № 2, № 3 порядку пред`явлення та виконання письмової вимоги, підстави для такого нарахування були відсутні. 
Відтак, в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з відповідача 25 % річних в розмірі 51 394,11 грн. суд відмовляє позивачу, у зв`язку із безпідставністю нарахування таких.
Щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 63 269,89 грн., суд зазначає наступне.
Пунктом 4.1 Договору поставки нафтопродуктів №12/06-2 від 12.06.2025 передбачено сплату покупцем пені у разі несвоєчасної оплати товару. Водночас пунктом 6 підписаних сторонами Додатків №1, №2 та №3 до Договору поставки нафтопродуктів № 12/06-2 від 12.06.2025 умови відповідальності за порушення строків оплати, сформульовані у взаємозв`язку з письмовою вимогою постачальника та строком у п`ять робочих днів з дня її одержання покупцем. Оцінюючи зазначені умови договору та додатків у їх сукупності, суд виходить з того, що для застосування до відповідача заявленої позивачем відповідальності має значення дотримання погодженого сторонами порядку пред`явлення письмової вимоги.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, пеня у загальному розмірі 63 269,89 грн. нарахована за наступні періоди: з 02.08.2025 по 31.12.2025 – 41 574,08 грн.; з 01.01.2026 по 29.01.2026 – 7 931,90 грн.; 30.01.2026 по 22.03.2026 – 13 763,92 грн.
Вимогу про сплату заборгованості позивач направив відповідачу 18.03.2026, і, як встановлено судом, відповідач отримав її 18.03.2026. З урахуванням п`яти робочих днів, установлених Додатками №1, №2 та №3 для виконання письмової вимоги, відповідний строк спливав 25.03.2026, а наслідки невиконання такої вимоги могли наставати з 26.03.2026.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем нараховано 63 269,89 грн. пені за періоди, за які відповідно до встановлених судом обставин та погодженого сторонами порядку реалізації відповідальності (п. 6 Додатків № 1, 2, 3 до Договору поставки нафтопродуктів), підстав для її нарахування не було. 
Відтак, в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 63 269,89 грн., суд відмовляє позивачу.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Стандарт доказування “вірогідності доказів” на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 107 548,61 грн. - основної заборгованості та 10 761,09 грн. – втрат від інфляції, є обгрунтованими і підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому підлягають до задоволення в даному розмірі і стягненню з відповідача на користь позивача. 
У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені та 25 % річних, суд відмовляє позивачу, так як такі нараховані ним до стягнення з відповідача безпідставно.

Судові витрати.
Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
На підставі положень п.2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір необхідно покласти на відповідача в сумі 1 774,65 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, ст.ст. 236-241, 242, 327 ГПК України, суд –

УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС СІРКО" (81740, Львівська область, Стрийський район, смт. Гніздичів, вул. Коновальця,2Л; код ЄДРПОУ 44879467) на користь позивача: Малого приватного підприємства "СММ" (81100, м. Пустомити, вул. Грушевського, 8; код ЄДРПОУ 19159996) 107 548,61 грн. - основної заборгованості, 10 761,09 грн. – втрат від інфляції та 1 774,65 грн. понесених витрат на сплату судового збору.
3. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.
5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 28.08.2026.

Суддя Долінська О.З.