ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2026 року м. Житомир справа № 240/1731/26
категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування пукту рішення, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточненого позову, просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 30 рішення комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних, оформленого протоколом від 18.07.2025 року №57/Д про повернення документів на доопрацювання;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити йому суму одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 5 000 000,00 грн. у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька солдата ОСОБА_3 . 
Позивач зазначає, що є сином загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 солдата ОСОБА_3 . Вважає, що відповідно до пункту 2 вказаної постанови КМ України №168 та статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" має право на одноразову грошову допомогу у розмірі 5 000 000,00 грн. Як стверджується Позивачем, згідно оскаржуваного рішення Відповідача подані ним документи для отримання такої одноразової допомоги протиправно були повернені на доопрацювання. 

Ухвалою суду від 12.02.2026 року уточнену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Міністерства оборони України, Відповідача по даній справі, у відзиві проти позову заперечує і зазначає, що Позивач на день (28.11.2023 року) загибелі солдата ОСОБА_3 був повнолітнім, доказів перебування на утриманні на день загибелі батька не надав, що правомірно слугувало підставою для ухвалення оскаржуваного рішення. На думку представника Відповідача, чинне законодавство на час (28.11.2023 року) загибелі солдата ОСОБА_3 не відносило повнолітніх дітей до переліку осіб, що мають право на спірну одноразову допомогу. 
У відзиві на позов, в заявах представник Відповідача на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення навів правові висновки Верховного Суду.
Третя особа, ОСОБА_2 , пояснення щодо заявлених позовних вимог до суду не надала.

Представник Позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що Позивач має право на спірну одноразову грошовому допомогу в силу змін, внесених до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та позиції Верховного Суду.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач, ОСОБА_1 , є сином загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 солдата ОСОБА_3 . Як зазначається в позові, Позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про призначення йому суму одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 5 000 000,00 грн.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що результатами розгляду звернення Позивача Відповідачем 18.07.2025 року в особі Комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних ухвалено оскаржуване рішення у формі протоколу від 18.07.2025 року №57/Д, пунктом 30 якого Позивачу відмовлено у призначенні та виплаті спірної одноразової грошової допомоги.

Суть спору між сторонами зведена виключно до правомірності оскаржуваного рішення та щодо наявності чи відсутності у Позивача права на спірну одноразову грошову допомогу.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) в редакції, що були чинні на день виникнення таких відносин.
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), членів груп протиповітряної оборони, які брали безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебували безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, регулюються правовими нормами постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 р. № 168 (надалі -Постанова №168), в редакції на час спірних відносин. 
Приписами пункту 2. Постанови №168 в редакції на час загибелі ОСОБА_3 , встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Суд враховує, що правовими нормами статті 16-1 Закону №2011-XII, в редакції на час спірних відносин, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Як зазначено в оскаржуваному пункті 30 рішення комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних, оформленого протоколом від 18.07.2025 року №57/Д, та відповідно до доводів представника Відповідача, наведених у відзиві на позов, оскаржуване рішення про повернення документів поданих Позивачем на доопрацювання зумовлено виключно тим, що Позивач не відноситься до неповнолітніх дітей загиблого та із поданих документів неможливо встановити чи є Позивач непрацездатним (особою з інвалідністю) та чи перебував на утриманні загиблого.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач, ОСОБА_1 , є особою ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на день загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 солдата ОСОБА_3 був повнолітнім його сином. 
До позову Позивачем та його представником не долучено жодних доказів на підтвердження його непрацездатності, віднесення до осіб з інвалідністю та перебування на утриманні загиблого.
Тобто, на час загибелі батька Позивач був повнолітньою особою, не був його утриманцем, разом з ним не проживав, був лише повнолітньою дитиною, яка не мала своєї сім`ї.
Суть доводів Позивача та його представника зведена виключно до широкого трактування кола осіб, які мають право на спірну допомогу, зумовленого викладенням правових норм статті 16-1 Закону №2011-XII в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги" № 3515-IX від 09.12.2023 року (надалі - Закон № 3515-IX).
Безспірно, приписами вказаного Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги" № 3515-IX від 09.12.2023 року, що набули чинності з 29.03.2024 року, окрім іншого, внесено зміни та викладено статтю 16-1 Закону №2011-XII в новій редакції. 
З 29.03.2024 року в розумінні положень статті 16-1 Закону №2011-XII, в редакції Закону № 3515-IX, до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, окрім інших, діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав.
На думку Позивача та його представника, з набуттям чинності Закону № 3515-IX Позивач набув право на спірну одноразову допомогу.
Такі доводи Позивача та його представника не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Як вже зазначалося судом, предметом спору в даній справі є наявність чи відсутність у Позивача права на одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 Постанови № 168.
Суд враховує, що приписами абзацу 2 пункту 2 постанови №168 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата загибелі військовослужбовця, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Аналогічні за змістом положення містяться також в пункті 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 та пункті 1.4. розділу I наказу Міністерства оборони України № 45 від 25.01.2023 "Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану" (в редакціях чинних на момент смерті батька Позивача).
Враховуючи таке правове регулювання, суд зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги є похідним від юридичного факту загибелі (смерті) військовослужбовця та виникає саме з моменту настання цієї події.
При цьому визначення моменту виникнення такого права має вирішальне значення, оскільки саме з ним законодавець пов`язує встановлення кола осіб, які мають таке право. Такий підхід обумовлений природою спірної соціальної виплати як одноразової, цільової та такої, що підлягає розподілу між визначеним колом осіб у рівних частках, а відтак потребує чіткого та визначеного у часі встановлення суб`єктного складу її отримувачів.
Враховуючи наведене, суд робить висновок, що зміни до законодавства, які набрали чинності після настання події, з якою закон пов`язує виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема щодо розширення кола осіб, які можуть бути віднесені до членів сім`ї військовослужбовця, не мають зворотної дії в часі та не підлягають застосуванню до правовідносин, у межах яких право на таку допомогу виникло до набрання чинності відповідними змінами.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12.05.2026 у справі №280/1098/25 та постанові Верховного Суду від 02.06.2026 року у справі №560/9476/25.

Відповідно до вимог частини 5 статі 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин (дату загибелі батька) у Позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, передбачену постановою №168.
В розумінні вимог статті 5 КАС України відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі відсутні.
Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування пукту рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

15.07.26