| Справа №: 398/2371/26

провадження №: 2/398/2933/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"29" липня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Москалик В. В.,
за участю секретаря судового засідання Ситник І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрії в загальному позовному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Кошеленко Алла Вячеславівна до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати за нею – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька – ОСОБА_3 . 
В обґрунтування позову вказує, щоІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки – ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права, в тому числі на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після померлого батька, який спадщину у встановленому порядку прийняв, від спадщини не відмовлялася. В даний час у неї виникла необхідність в оформленні спадщини, в чому їй було відмовлено нотаріусом через невідповідність правовстановлюючого документа на спадковий будинок, який було укладено без нотаріального посвідчення. Так, 12 травня 2000 року відповідно договору купівлі-продажу житлового будинку укладеного у письмовій формі на Універсальній товарній біржі «Ален», де її нині померлий батько – ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 за 5511,00 грн житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 Сторони, фактично домовилися про всі істотні умови зазначеного договору та відповідно відбулося фактичне повне його виконання, про що свідчить сам договір купівлі-продажу від 20.05.2000 року, зареєстрований 31.07.2000 року Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації (Новопразька дільниця № 7) та технічний паспорт на об`єкт нерухомості, який позивачка має, така форма оформлення договору на той час відповідала діючому законодавству. Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та ст. 9 ЖК України, зі змінами внесеними ЗУ «Про внесення змін і доповнень до ЖК УРСР» від 06.05.1993, громадянам надається право на придбання житлової забудови на біржових торгах і такі угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Про повне виконання умов договору також свідчить проживання та реєстрація у придбаному батьком будинку, починаючи з дня укладення даного договору та до часу його смерті. Після укладення вказаного договору купівлі-продажу позивачка ніколи не мала контакту з відповідачем, батько вже помер, а їй не відоме місце проживання, перебування та місцезнаходження відповідача, а тому і втрачена можливість нотаріального посвідчення договору сторонами. Заходи досудового врегулювання спору провести також не можливо, через відсутність у позивачки інформації стосовно місцезнаходження відповідача, а також відсутність з його боку будь-яких заходів спрямованих на укладення нотаріального договору купівлі-продажу. 
Ухвалою суду від 11.05.2026 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 30.06.2026 підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов таких висновків.
Як передбачено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно дост. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Згіднозі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Положеннями ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 статті 1268 ЦК України).
Відповідно до розділу 10, п. 4, п. п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 та свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3 .
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.03.2026 № 6 185/02-31 державний нотаріус Другої олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ліб В.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підставою відмови є надання документа, який посвідчує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Унівірсальній товарній біржі «Ален» 12.05.2000, реєстраційний номер № 424, який не відповідає положенням ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на момент його укладення.
В судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України), та є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
В постанові Верховного Суду України від 04.04.2011 (справа № 3-18гс11) викладено, що згідно з вимогами статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. 
Договір купівлі-продажу, реєстраційний номер № 424 від 20.05.2000, згідно з яким брокер брокерської контори ТОВ «АЛЕН» ОСОБА_4 , що діє за дорученням від Ляшко Любові Андріївни, яка діє від імені ОСОБА_2 з одного боку та брокер брокерської контори ТОВ «АЛЕН» ОСОБА_5 , що діє за дорученням від ОСОБА_3 , з іншого боку, уклали на Універсальній товарній біржі «Ален» договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями під АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці 1863,0 кв.м. Житловий будинок належить продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 17.04.1991 секретарем виконавчого комітету Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, зареєстрованого в реєстрі за № 85 ОСОБА_6 , та зареєстрованого Олександрійським бюро технічної інвентаризації 06.05.1991 за реєстровим №4072/18. ОСОБА_3 став власником житлового будинку з надвірними будівлями під АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці 1863,0 кв.м, що був зареєстрований на Унівірсальній товарній біржі «Ален» на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», без нотаріального засвідчення, з подальшою реєстрацієї в бюро технічної інвентарізації за № 2686/11 від 11.10.1995.
Згідно з архівною довідкою № 307 від 27.03.2026 право власності на будинок по АДРЕСА_1 за архівними даними КП «ОМБТІ» належало ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2000 зареєстроване УТБ «Ален» р № 424. Вказана інформація актуальна станом на 01.01.2013, але не підтверджує відомостей, щодо наявності чи відсутності об`єкта нерухомого майна, або зміни у його складі на дату видачі довідки. Назва вулиці Паризької Комуни змінено на ОСОБА_7 згідно розпорядження № 7-р від 29.01.2016.
Згідно з копією технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду власник житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 .
Згідно з копією спадкової справи № 233/2025 щодо спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Відповідно до довідки Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області № 883 від 09.09.2025, ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою разом з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Оскільки договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 , був укладений 12.05.2000, тобто до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004, до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.
Згідно зі ст. 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
За загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню.
Згідно із частиною першою статті 128 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 10.12.1991 № 1956-ХІ1 «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»).
Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено що, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Враховуючи, що договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 , був укладений 12.05.2000 до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01.01.2004, був зареєстрований на Унівірсальній товарній біржі «Ален» 12.05.2000, реєстраційний номер №424, а також Олександрійським МБТІ, реєстраційний номер 2066/11 від 31.07.2000, норми чинного на той час Закону України «Про товарну біржу» не вимагали його нотаріального засвідчення та іншої державної реєстрації ніж в МБТІ, тому набуття ОСОБА_3 права власності на цей будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, є правомірним.
Відповідно, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на зазначений будинок і позивачка у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом.
Оскільки державним нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 , що разташований на земельній ділянці 1863,0 кв.м, який належав її батькові ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , в зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 12.05.2000, а також враховуючи те, що такий договір на момент його укладення не потребував нотаріального посвідчення та іншої державної реєстрації ніж в МБТІ, суд дійшов висновку про задоволення позову про визнання права власності в порядку спадкування.
Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текс рішення виготовлено 29.07.2026.

Суддя         Вікторія МОСКАЛИК