Справа № 204/5759/26
Провадження № 2-о/204/147/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРА

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
14 липня 2026 року Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді – Чапала Г.В.,
за участю секретаря судового засідання – Азарян Б.С.,
розглянувши в м. Дніпрі у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чижик Ірина Олександрівна, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -
ВСТАНОВИВ:
У провадження Чечелівського районного суду м. Дніпра надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, у якій вона посилаючись на те, що при посвідченні державним нотаріусом 5-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30.08.1995 року було допущено помилку у написанні її прізвища, яке зазначено як « ОСОБА_3 » замість правильного « ОСОБА_4 », у зв`язку із чим існує потреба встановити факт належності їй вказаного договору.
03 квітня 2026 року заявниця звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чижик Ірини Олександрівни з метою вчинення нотаріальних дій – посвідчення договору дарування вказаної квартири доньці – ОСОБА_2 . Проте приватний нотаріус постановою від 03 квітня 2026 року відмовила заявниці у посвідченні договору, посилаючись на суперечність у написанні її прізвища.
Таким чином, наявність помилки перешкоджає заявниці у реалізації права власності, а саме реєстрації майна у Державному реєстрі речових прав (ДРРП). Для подальшого розпорядження квартирою необхідно встановити, що вищевказаний договір купівлі-продажу дійсно належить їй, адже її прізвище в ньому і в паспорті різниться. 
Виправити цю помилку в позасудовому порядку неможливо, заявниця зверталась до 5-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори та до Дніпропетровського обласного державного нотаріального архіву, проте їй було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду.
З урахуванням наведених обставин просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що договір купівлі-продажу квартири, АДРЕСА_1 від 30.08.1995 року, посвідчений державним нотаріусом 5-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори Грищенко І.В. і зареєстрований під № 5-3644 належить заявниці –  ОСОБА_1 . 
Ухвалою суду від 20 травня 2026 року подану заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Заявник у встановлений строк недоліки усунув, відповідно ухвалою суду від 10 червня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.
Присутня в судовому засіданні заявниця підтримала подану заяву, з підстав зазначених у ній, та просила її задовольнити.
Заінтересовані особи у судове засідання не з`явились, жодних заяв на адресу суду не направили.
З`ясувавши думку заявника, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та отримані докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Судом в ході судового розгляду встановлено, що 30.08.1995 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори І.В. Грищенко за реєстровим №5-3644, у якому прізвище, ім`я, по-батькові покупця зазначено як « ОСОБА_1 » (а.с. 4). 
Згідно відповіді Дніпровського міського бюро технічної інвентаризації в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 містяться відомості про право власності на квартиру в цілому за ОСОБА_1 (а.с. 5).
У паспорті громадянина України, а також у картці платника податків, та паспорті громадянина України для виїзду за кордон, оригінали яких було надано суду, прізвище заявниці зазначено як « ОСОБА_4 » (а.с. 6-8).
03.04.2026 року з метою проведення державної реєстрації права власності на квартиру  АДРЕСА_1 , заявниця звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чижик Ірини Олександрівни з метою вчинення нотаріальних дій – посвідчення договору дарування вказаної квартири на користь доньки заявниці – ОСОБА_2 . Проте приватний нотаріус постановою від 03 квітня 2026 року відмовила заявниці у вчиненні нотаріальної дії, з підстав невідповідності прізвища у Договорі купівлі-продажу від 30.08.1995 року документам, які підтверджують особу заявника, поданим нею при зверненні з метою проведення реєстраційних дій (а.с. 9). Як наслідок, на теперішній час заявниця не має змоги належним чином упорядкувати і оформити свої ж документи, тому вимушена була звернутись із заявою до суду.
Суд вважає вимоги заяви обґрунтованими, виходячи з наступного.
Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.
На підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.
Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою визначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню.
При таких обставинах суд вважає, що оскільки всі інші дані в паспорті та інших документах заявника повністю співпадають з встановленими судом даними, зазначеними у спірних документах, довідках заявника та ін., спору про право фактично немає, вищезазначені документи на назване право в передбаченому законом порядку не оспорені суд вважає необхідним заяву задовольнити та встановити юридичний факт, що договір купівлі-продажу квартири, АДРЕСА_1 від 30.08.1995 року, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Грищенко І.В. і зареєстрований в реєстрі під № 5-3644, у якому прізвище, ім`я, по-батькові покупця зазначено як « ОСОБА_1 » належить заявниці –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначені обставини знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду і підлягають задоволенню в повному обсязі.
У судовому засіданні 09 липня 2026 року суд відповідно до вимог ст. 244 ЦПК України перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклавши ухвалення та проголошення судового рішення на 14 липня 2026 року. У зазначене засідання сторони не з`явились. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 186 182 ЦК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чижик Ірина Олександрівна, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу – задовольнити.
Встановити юридичний факт того, що договір купівлі-продажу квартири, АДРЕСА_1 від 30.08.1995 року, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Грищенко І.В. і зареєстрований в реєстрі під № 5-3644, у якому прізвище, ім`я, по-батькові покупця зазначено як « ОСОБА_1 » належить заявниці –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 липня 2026 року.

Суддя