номер провадження справи 4/26/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2026 Справа № 908/356/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
за позовом Військової частини НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ) 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна компанія «АКВІ БУД», (69063, м. Запоріжжя, вул. Поштова, буд. 27/29, кабінет 49)
про стягнення 42 145,87 грн.

Суддя Зінченко Н.Г. 
при секретарі судового засідання Проценко І.Е.

За участю представників сторін:
від позивача – не під`єднався через технічний збій в роботі системи відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua;
від відповідача – Гріщенко А.О., на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1205322 від 01.11.2024, (в режимі відеоконференції);

16.02.2026 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № 22/141-250, сформована в підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС 16.02.2026, (вх. № 476/08-07/26 від 16.02.2026) Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна компанія «АКВІ БУД», м. Запоріжжя про стягнення 42 145,87 грн. штрафних санкцій (пені за порушення строків завершення будівництва) за договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 169/4Д від 24.03.2025. 
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026 справу № 908/356/26 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/356/26 в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/26/26, ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 на підставі ч. 6 ст. 250 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи № 908/356/26 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.04.2026.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.04.2026 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/356/26 до 17.06.2026, підготовче засідання відкладалося на 25.05.2026.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.05.2026 закрито підготовче провадження у справі № 908/356/26 та призначено справу до розгляду по суті на 16.06.2026. 
В судовому засіданні 16.06.2026 оголошувалася перерва до 16.07.2026, про що зазначено в протоколі судового засідання від 16.06.2026.
В судове засідання 16.07.2026 з`явився представник відповідача, судове засідання проводилося в режимі відеоконференції з використанням системи відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua. 
До системи відеоконференцзв`язку 16.07.2026 приєднався представник відповідача. Представник позивача в судовому засіданні 16.07.2026 участь не приймав та до системи відеоконференцзв`язку не приєднався через технічний збій в роботі системи відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua. 
В судовому засіданні 16.07.2026 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.
Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на приписи ст., ст. 509, 526, 530, 546, 610-612, 837 ЦК України. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що між ним (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна компанія «АКВІ БУД» (Підрядник) укладено договір підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 169/4Д від 24.03.2025, за умовами якого Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати Роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту: «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 533», а Замовник зобов`язався прийняти виконані на умовах договору роботи та оплатити їх вартість. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем зобов`язань за договором підряду № 169/4Д від 24.03.2025 в частині дотримання строків завершення будівництва. Зокрема, вказує, що Календарним графіком виконання робіт (додаток 4 до договору) встановлений строк завершення будівельних робіт за договором - 30.06.2025. Будівельні роботи по об`єкту фактично завершені та передані Замовнику 14.07.2025, про що сторонами складено Акт приймання виконаних робіт № 1 від 14.07.2025 на суму 2 863 588,62 грн. На підставі Акту приймання виконаних робіт № 1 від 14.07.2025 платіжною інструкцією від 16.07.2025 № 1288 Замовником проведено оплату за виконані будівельні роботи на вказану суму. Актом готовності Об`єкта до експлуатації від 17.11.2025 визначено, що будівельні роботи по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 533» виконано в повному обсязі та закінчено 14.07.2025, фактична вартість основних фондів (виконаних робіт) склала 2 863 588,62 грн. Таким чином, позивач стверджує, що за договором підряду № 169/4Д від 24.03.2025 ним, як Замовником, свої зобов`язання виконані належним чином та в повному обсязі, а Підрядником допущено порушення вимог пункту 3.1 договору в частині дотримання строків завершення будівельних робіт. За порушення відповідачем строків завершення будівництва позивач на підставі п. 13.5 договору нарахував та заявив до стягнення з відповідача неустойку (пеню), виходячи з наступного розрахунку: договірна ціна за договором в редакції додаткової угоди № 1 (на період прострочення) – 3 010 419,62 грн.; строк завершення робіт за договором - 30.06.2025; дата фактичного виконання робіт - 14.07.2025. Отже розмір пені за період прострочення з 01.07.2025 по 14.07.2025 (14 днів) складає 42 145,84 грн. (3 010 419,62 грн. х 0,1 % х 14 днів). Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача 42 145,87 грн. штрафних санкцій (пені за порушення строків завершення будівництва) за договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 169/4Д від 24.03.2025. Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору. 
Відповідачем на підставі ст. 165 ГПК України подано суду Відзив на позовну заяву (вх. № 5225/08-08/26 від 09.03.2026), в якому відповідач не заперечив, що між сторонами у справі укладений договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 169/4Д від 24.03.2025, згідно з яким відповідач мав виконати на замовлення позивача роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту: «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 533» у строк до 30.06.2026. Так само відповідач не заперечив, що фактично всі будівельні роботи по вказаному об`єкту завершені 14.07.2026. Разом із тим, відповідач просить суд зауважити, що під час будівництва фортифікаційних споруд він зіткнувся з обставинами непереборної сили, які мали надзвичайний характер, були невідворотними, а також були такими, що унеможливлювали виконання зобов`язань за договором у визначені строки. Так як будівництво фортифікаційних споруд здійснювалось на перетині Дніпропетровської та Донецької областей в Покровському напрямку бойових дій, загострення воєнної ситуації на цьому напрямку та рух фронту в сторону населених пунктів, де велись будівельні роботи, з початку травня 2025 року вже після підписання договору сторонами, мали надзвичайний характер та були невідворотніми, що вплинуло на порушення відповідачем строків будівництва. Зазначені обставини не залежали від волі відповідача, а їх виникнення було важко передбачити під час підписання договору. Ділянки, визначені для виконання робіт з будівництва військових інженерно-технічних споруд, розміщені до лінії фронту на такій відстані, що в умовах активної фази бойових дій та повітряної загрози, вони відносились до зони підвищеного ризику ураження. Це істотно підвищувало ризики для життя та здоров`я працівників, створювало загрозу пошкодження чи знищення матеріалів та техніки, а також ускладнювало своєчасне та безперервне виконання робіт за договорами підряду, незважаючи на роботу працівників відповідача у кілька змін та в нічний період. Підрядник на момент укладення договору не мав об`єктивної можливості передбачити, що за такий короткий проміжок часу ворог зможе настільки швидко просунутися вперед по лінії фронту саме в цьому напрямку, створивши безпосередню загрозу виконанню робіт і логістиці постачання матеріалів. Збільшення кількості і тривалості повітряних тривог, оголошених в Дніпропетровській та Донецькій областях, також було обставиною непереборної сили, яку було важко передбачити та неможливо уникнути. Важливо зазначити, що на повторну організацію будівельного процесу фактично втрачається щонайменше 1-1,5 години продуктивного часу після кожного сигналу повітряної тривоги, що обумовлено потребою у поверненні працівників до об`єкта, повторному запуску обладнання, налагодженні технологічних процесів, перевірці конструкцій тощо. Такий стан постійної загрози ракетних та авіаційних ударів унеможливлював безпечну присутність персоналу на об`єктах, використання техніки, проведення земляних та висотних робіт, а також унеможливлював дотримання погоджених графіків виконання будівельних робіт. Крім того, на неможливість завершення будівельних робіт згідно з графіком суттєво впливали несприятливі погодні умови. Для належного та своєчасного виконання укладених договорів підряду, ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» забезпечило співпрацю з низкою контрагентів, з якими були укладені відповідні договори на поставку будівельних матеріалів, а також надання супутніх послуг, необхідних для виконання загального обсягу робіт. Однак у зв`язку з дією воєнного стану, нестабільністю логістичних ланцюгів та гострим дефіцитом будівельних матеріалів, частина контрагентів повідомила про неможливість вчасного виконання взятих на себе договірних зобов`язань. Укладаючи договір підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 169/4Д від 24.03.2025 відповідач усвідомлював всі ризики ведення господарської діяльності та виконання взятих на себе зобов`язань в умовах військової агресії РФ проти України, проте відповідач не міг передбачити, що виконання робіт проходитиме в зоні дії FPV-дронів на оптоволокні, радіокерованих FPV-дронів з підсиленими антенами або ретрансляторами та БПЛА типу «Ланцет». Про виникнення форс-мажорних обставин відповідачем регулярно інформувалось позивача під час робочих нарад. Про його розуміння ситуації та об`єктивну неможливість відповідачем завершити будівництво у визначені терміни, свідчить те, що позивач не скористався своїм правом дострокового розірвання договору з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язань відповідачем. Незважаючи на ускладнені умови будівництва, викликані настанням форс-мажорних обставин, відповідач не припинив виконання зобов`язань щодо будівництва фортифікаційних споруд та завершив будівництво, про що свідчить підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 14.07.2025 року та відсутність претензій з боку позивача щодо відповідності якості, обсягів і вартості виконуваних робіт проектно-кошторисній документації та вимогам нормативних документів, та відповідності матеріалів, конструкцій, виробів технічним вимогам, нормативним документам. Відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення пені за порушення строків завершення будівництва в сумі 42 145,87 грн. на підставі п. 13.5 договору є безпідставними; застосування штрафних санкцій суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Враховуючи викладене, з урахуванням принципів розумності та справедливості, з метою забезпечення балансу інтересів стягувача і боржника, відповідач вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, а тому просить суд в позові відмовити повністю.
Позивачем на підставі ст. 166 ГПК України через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подано суду Відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 5475/08-08/256 від 11.03.2026), в якій позивачем зазначено, що доводи відповідача, наведені в обґрунтування заперечень на позов, є безпідставними та недоведеними. Позивач зазначає, що договір № 169/4Д сторонами підписано 24.03.2025, відповідно, відповідач знав та розумів усі ризики, що можуть виникати під час виконання умов цього договору, а також під час придбання матеріалів необхідних для будівництва об`єкта. Пунктом 14.2 договору врегульовано питання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), згідно з яким сторона, виконанню обов`язків якої перешкоджають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зобов`язана: не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх настання письмово повідомити про це іншу сторону; протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту їх настання надати іншій стороні належні документи, видані компетентними (уповноваженими) органами. Повідомлення про настання підтвердні форс-мажорних обставин має містити дані про час настання і характер обставин непереборної сили. Підтвердження обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) засвідчується відповідним документом компетентного (уповноваженого) органу згідно з чинним законодавством із зазначенням у ньому строку дії цих обставин та обґрунтованого строку усунення їх наслідків. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою та інформація про внесення сертифікату до Реєстру сертифікаті в про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), надана ТПП України. Сертифікат надається в межах строку повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Жодного повідомлення, звернення з підтвердженням про неможливість виконувати будівельні роботи у визначені строки, розгляд питання про перенесення/продовження строків виконання будівельних робіт на підставі сертифікату виданого Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою на адресу Замовника від ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» не надходило. На виконання умов укладеного договору Підрядник зобов`язаний сплатити Замовнику пеню за порушення термінів завершення будівництва, визначених у договорі відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4). З урахуванням викладеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю. 
Відповідачем на підставі ст. 167 ГПК України через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подано суду Заперечення на відповідь на відзив (вх. № 6337/08-08/26 від 23.03.2026), в яких відповідач наполягає на врахуванні судом при вирішення спору у цій справі, що ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» укладаючи договір підряду врахувало відповідні обставини, пов`язанні з повномасштабною військовою агресією РФ проти України, введення на території України військового стану, близькість регіонів виконання будівельних робіт до лінії фронту, проте через короткий проміжок часу з моменту укладення договору настала істотна зміна обставин, якими сторони керувалися в момент укладення договору, і які відповідач не міг передбачити, а саме: загострення воєнної ситуації на Слов`янському напрямку Дніпропетровської області та Покровському напрямку Донецької області; рух фронту в сторону населених пунктів, де велися будівельні роботи та можливість ворогом використовувати FPV-дрони на оптоволокні та радіокеровані FPV-дрони з підсиленими антенами або ретрансляторами та БПЛА типу «Ланцет»; значна тривалість повітряних тривог, через постійну загрозу ракетних та авіаційних ударів; наявність несприятливих погодних умов, таких як значні та тривалі опади, надмірне зволоження ґрунту, сильні пориви вітру, грози, туман; дефіцит будівельних матеріалів, які через свою специфічну приналежність виготовляються тільки кількома виробниками на всій території України; дефіцит на ринку праці, в умовах мобілізації кваліфікованої робочої сили. Такі обставини є незалежними від волі та дій ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД», належать до категорії істотних обставин та не могли бути передбачені на момент укладення договорів підряду. Їх комплексний вплив об`єктивно унеможливлює належну організацію та функціонування складної системи виконання будівельних робіт із зведення фортифікаційних та військових інженерно-технічних споруд у період збройної агресії, що фактично призвело до неможливості належного виконання зобов`язань за Договором підряду на будівництво об`єктів у первісно встановлені строки без шкоди для якості та безпеки робіт. Зазначений характер обставин засвідчується висновком Рівненської ТПП про істотну зміну обставин від 10.03.2026 № 56.01/86. Поданий висновок у поєднанні з іншими доказами у справі є належним підтвердженням існування обставин, що об`єктивно вплинули на виконання зобов`язань, та підлягає оцінці судом відповідно до принципу повного і всебічного дослідження обставин справи. Зазначені позивачем у відповіді на відзив доводи про те, що жодного повідомлення, звернення з підтвердженням про неможливість виконувати будівельні роботи у визначені строки, на адресу Замовника не надходило, не можуть бути підставою для ігнорування фактичних обставин справи та покладення на відповідача відповідальності. Про обставини, на які посилається відповідач, позивач був обізнаний, з огляду на специфіку його діяльності як військової частини. Відсутність формалізованого письмового повідомлення не свідчить про відсутність самих обставин або їх впливу на виконання зобов`язань; сам по собі факт ненаправлення окремого повідомлення у формі, передбаченій договором, не спростовує наявності форс-мажорних обставин, що належать до категорії істотних обставин та не могли бути передбачені на момент укладення договорів підряду, а також не спростовує їх впливу на виконання договору. Обставини, що виникли внаслідок активних бойових дій у зоні виконання робіт, які об`єктивно впливали на безпеку працівників, можливість доступу до об`єктів будівництва та організацію виконання робіт, що саме по собі унеможливлювало належне виконання договірних зобов`язань незалежно від факту направлення окремого повідомлення. Водночас, незважаючи на порушення строків виконання робіт та об`єктивно складні умови, зумовлені активними бойовими діями та погодними умовами, постійно зростаючою загрозою ракетних і авіаційних ударів, а також обмеженим доступом до об`єктів будівництва, відповідачем було повністю завершено будівництво фортифікаційних та інженерних споруд, передбачених договором. Зазначені роботи мають критично важливе значення для забезпечення обороноздатності держави, захисту життя та здоров`я військовослужбовців, а також укріплення позицій Збройних Сил України, що свідчить про добросовісність відповідача, його належне ставлення до виконання зобов`язань та відсутність умислу на порушення умов договору. Врахування цих обставин є необхідним для справедливої оцінки дій відповідача та вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення його до відповідальності.
Крім того, 18.03.2026 ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подане суду Клопотання про долучення доказів (вх. № 6037/08-08/26 від 18.03.2026), в якому відповідач просить суд в підтвердження наявності обставин непереборної сили, які вплинули на можливість своєчасного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань за договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 169/4Д від 24.03.2025 долучити до матеріалів справи № 908/356/26 Висновок Рівненської ТПП про істотну зміну обставин від 10.03.2026 № 56.01/86.
Судом подане відповідачем клопотання задоволено, про що зазначено в ухвалі суду по справі від 15.04.2026, Висновок Рівненської ТПП про істотну зміну обставин від 10.03.2026 № 56.01/86 прийнятий судом до розгляду та долучений до матеріалів справи № 908/256/26. 
13.04.2026 Військовою частиною НОМЕР_1 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подані в порядку ст. 42 ГПК України письмова Заява (вх. № 8105/08-08/26 від 13.04.2026), в якій викладені заперечення проти долучення до справи наданої відповідачем копії Висновку Рівненської торгово-промислової палати про істотну зміну обставин від 10.03.2026 № 56.01/89. Зокрема, позивач зазначає, що заяву до Торгово-промислової палати щодо отримання відповідного висновку відповідачем направлено лише 26.02.2026 № 26/2-6/1, тобто після звернення позивача з позовом до суду. Позивач вважає, що даний висновок не є належним доказом, так як зобов`язання за договором виконано у 2025 році, з порушенням умов договору в частині строків їх виконання, а наданий висновок міг би бути актуальним на момент виконання таких зобов`язань та розуміння відповідача про неможливість виконання та той момент.
Представником відповідача в судовому засіданні 16.07.2026 під час судових дебатів заявлено суду усне клопотання у разі задоволення позовних вимог у даній справі переглянути розмір заявленої до стягнення неустойки у бік її зменшення на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України з метою дотримання принципів розумності та справедливості та забезпечення балансу інтересів сторін. 
Розглянувши зібрані у справі письмові докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, суд 

УСТАНОВИВ

24.03.2025 Військовою частиною НОМЕР_1 (Замовник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «АКВІ БУД» (Підрядник, відповідач у справі) укладено Договір підряду № 169/4Д на будівництво фортифікаційних споруд (далі – Договір), за умовами пункту 1.1 якого в порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором, Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати Роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту: «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 533» (далі - Об`єкт), а Замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах Договору роботи та оплатити їх вартість. Код ДК 012:2015: 45220000-5 - Інженерні та будівельні роботи.
В пункті 1.4 Договору визначено, що роботи виконуються за етапами:
І етап - Проектування: виконання вишукувальних робіт (інженерно - геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), розроблення проєктної документації стадії «Робочий проект» (у склад якого повинен входити Генеральний план), у тому числі проходження експертизи з отриманням позитивного експертного звіту та передача Замовнику відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною Договору.
ІІ етап - Будівельні роботи відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4).
Згідно з п. 2.1 Договору вартість робіт по Договору визначена за Договірною ціною (Додаток № 1) і складає 3 010 462,00 грн., в тому числі ПДВ 501 743,67 грн. та є складовою частиною вартості робіт по Об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва Об`єкта.
Договірна ціна може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Вказана договірна ціна встановлюється твердою та складається Підрядником на основі його пропозицій відповідно до кошторисних норм України – Настанови з визначення вартості будівництва, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 № 281. (п. 2.3, 2.4 Договору)
В подальшому сторонами укладалися додаткові угоди до Договору № 1 від 125.06.2025 та № 2 від 11.11.2025, згідно з якими сторони дійшли згоди щодо зміни вартості робіт, визначеної за Договірною ціною, в бік її зменшення. 
Пунктом 3.1 Договору обумовлено, що строки виконання робіт за цим Договором визначені Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4).
Після закінчення виконання робіт Підрядник письмово повідомляє про це Замовника. Датою закінчення робіт за Договором вважається дата підписання Акту готовності Об`єкта до експлуатації, складеного уповноваженими представниками Замовника разом з представниками Підрядника. (п. 3.4 Договору)
За змістом пункту 3.5 Договору Підрядник передає Замовнику по І етапу: технічні звіти про вишукувальні роботи (інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), проєктну документацію стадії «Робочий проєкт», позитивний експертний звіт. Замовник протягом 10 календарних днів з дня отримання документації та Акту виконаних робіт зобов`язаний прийняти роботи шляхом підписання Акту виконаних робіт.
В п. 8.1 Договору визначено, що Замовник за Актом приймання-передачі Об`єкта передає Підряднику на період виконання робіт та до їх завершення Об`єкт (будівельний майданчик/фронт робіт).
Відповідно до п. 10.1 Договору приймання та передача виконаних робіт здійснюються сторонами поступово у міру завершення виконання видів робіт, їх частин, окремих конструктивних елементів тощо, шляхом підписання сторонами Акта приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3.
В п. 11.1 Договору сторони погодили, що розрахунки за виконані роботи з будівництва Об`єкта проводяться на підставі Актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3, протягом 10 календарних днів після їх підписання (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Замовника) та надання підрядником проміжного пакету документів, а саме: проміжних актів прихованих робіт затверджених інженером технічного нагляду.
Після виконання Підрядником робіт з будівництва Замовник приймає виконану роботу та протягом 5 робочих днів з дати отримання пакету документів, підписує акти приймання виконаних робіт за формою КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3, якщо вони повністю відповідають об`ємам виконаних робіт на ділянці будівництва, в іншому випадку акти повертаються підряднику для усунення зауважень та коригування.
За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним Договором, Сторони несуть відповідальність передбачену цим Договором та чинним законодавством України (п. 13.1 Договору).
В пункті 13.5 Договору сторони визначили, що за порушення строків завершення будівництва по Договору, Підрядник сплачує Замовникові пеню у розмірі 0,1 % Договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з Підрядника додатково стягується штраф на користь Замовника у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Відповідно до п. 17.2 Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), але не пізніше ніж до 31 грудня 2025 року. У частині оплати - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань за цим Договором.
Зміни та доповнення до цього Договору будуть дійсні за умови, якщо вони укладені в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками сторін та скріплені печатками (за наявності). (п. 18.4 Договору)
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п. 8.1 Договору Замовником за Актом приймання-передачі об`єкта (будівельного майданчика) «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 533» від 25.03.2025 передано Підряднику будівельний майданчик для початку будівництва. Зазначений Акт підписаний обома сторонами та скріплений печатками Замовника і Підрядника. 
У Календарному графіку виконання робіт (Додаток № 4 до Договору) сторонами узгоджені строки виконання робіт по Об`єкту - окремо за І та ІІ етапами.
Так, за І-им етапом – проектні роботи та експертиза проектної документації – роботи мають бути виконані в період третя декада березня 2025 року – перша декада квітня 2025 року; по ІІ-у етапу – будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 533 – роботи мають бути виконані в період друга – третя декади червня 2025 року. 
Фактичні обставини справи свідчать, що за Актом здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектно-кошторисної документації по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 533» від 01.06.2025 № 1ПКД Підрядником передано Замовнику роботи на загальну суму 57 274,36 грн. з ПДВ (вартість виконаних проектних робіт – 50 000,00 грн. з ПДВ, вартість експертизи проектної документації – 7 274,36 грн. з ПДВ).
Платіжною інструкцією № 794 від 27.06.2025 позивачем на користь відповідача здійснено оплату виконаних робіт з розробки проектно-кошторисної документації в розмірі 57 274,36 грн.
Додаткова угода № 1 від 12.06.2025, якою на підставі абз. 5 п. 48 постанови КМУ від 11.11.2022 № 1275 «Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану» (зі змінами) сторони дійшли згоди щодо зміни вартості робіт в бік зменшення на 42,38 грн., у зв`язку із чим вартість робіт по Договору визначена за Договірною ціною (Додаток № 1 до Додаткової угоди № 1 від 12.06.2025) і складає 3 010 419,62 грн., в тому числі ПДВ 501 736,60 грн. 
Будівельні роботи по Об`єкту виконані Підрядником, фактично завершені та передані Замовнику 14.07.2025, у підтвердження чого сторонами складені та підписані Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2025 року форми № КБ-2в та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3н а суму 2 863 588,62 грн. 
Платіжною інструкцією від № 1314 від 16.07.2025 позивачем на користь відповідача здійснено оплату в розмірі 2 863 588,62 грн. за виконані відповідачем будівельні роботи за Договором.
Крім того, 23.07.2025 сторонами також був складений та підписаний Акт № 1А здачі-приймання виконаних робіт зі здійснення авторського нагляду за будівництвом по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 533» на суму 12 000,00 грн., яка перерахована позивачем на рахунок відповідача платіжною інструкцією № 1446 від 24.07.2025.
17.11.2025 позивачем та відповідачем складено та підписано Акт готовності об`єкта до експлуатації, в якому сторонами визначено, що будівельні роботи по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 533» виконано в повному обсязі у строк: початок робіт – 12.06.2025, закінчення робіт – 14.07.2025.
У зв`язку тим, що будівельні роботи по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 533» завершено, при цьому фактична вартість будівельних робіт склала 2 863 588,62 грн., Додатковою угодою № 2 від 11.11.2025 сторонами зменшено бюджетні зобов`язання (вартість робіт за Договором) на 77 556,64 грн., тобто до 2 932 862,98 грн.
Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо дотримання строків завершення будівництва по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 533» за Договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 169/4Д від 24.03.2025 стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів з позовом у цій справі про стягнення 42 145,87 грн. штрафних санкцій (пені за порушення строків завершення будівництва) на підставі п. 13.5 Договору.
Розрахунок пені позивачем здійснений наступним чином: договірна ціна за Договором в редакції Додаткової угоди № 1 (на період прострочення) – 3 010 419,62 грн.; строк завершення робіт за Договором - 30.06.2025; дата фактичного виконання робіт - 14.07.2025. Отже розмір пені за період прострочення з 01.07.2025 по 14.07.2025 (14 днів) складає 42 145,84 грн. (3 010 419,62 грн. х 0,1 % х 14 днів).
Відповідач доказів дотримання всіх умов Договору підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 169/4Д від 24.03.2025, в тому числі стосовно строків завершення будівництва, не надав. Проте, вважає, що ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» укладаючи Договір підряду № 169/4Д від 24.03.2025 врахувало відповідні обставини, пов`язанні з повномасштабною військовою агресією РФ проти України, введення на території України військового стану, близькість регіонів виконання будівельних робіт до лінії фронту, разом із тим через короткий проміжок часу з моменту укладення договору настала істотна зміна обставин, якими сторони керувалися в момент укладення договору, і які відповідач не міг передбачити, а саме: загострення воєнної ситуації на Слов`янському напрямку Дніпропетровської області та Покровському напрямку Донецької області; рух фронту в сторону населених пунктів, де велися будівельні роботи та можливість ворогом використовувати FPV-дрони на оптоволокні та радіокеровані FPV-дрони з підсиленими антенами або ретрансляторами та БПЛА типу «Ланцет»; значна тривалість повітряних тривог, через постійну загрозу ракетних та авіаційних ударів; наявність несприятливих погодних умов, таких як значні та тривалі опади, надмірне зволоження ґрунту, сильні пориви вітру, грози, туман; дефіцит будівельних матеріалів, які через свою специфічну приналежність виготовляються тільки кількома виробниками на всій території України; дефіцит на ринку праці, в умовах мобілізації кваліфікованої робочої сили. Такі обставини є незалежними від волі та дій ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД», належать до категорії істотних обставин та не могли бути передбачені на момент укладення договорів підряду. Їх комплексний вплив об`єктивно унеможливлює належну організацію та функціонування складної системи виконання будівельних робіт із зведення фортифікаційних та військових інженерно-технічних споруд у період збройної агресії, що фактично призвело до неможливості належного виконання зобов`язань за Договором підряду на будівництво об`єктів у первісно встановлені строки без шкоди для якості та безпеки робіт. Зазначений характер обставин засвідчується висновком Рівненської ТПП про істотну зміну обставин від 10.03.2026 № 56.01/86. Поданий висновок у поєднанні з іншими доказами у справі є належним підтвердженням існування обставин, що об`єктивно вплинули на виконання зобов`язань.
Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши представлені сторонами письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з ч., ч. 2, 3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Стаття 205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Сторонами укладений Договір підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 169/4Д від 24.03.2025, який за своєю правовою природою є договором будівельного.
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч., ч. 1, 2, 4 ст. 837 § 1 глави 61 ЦК України за договором підряду підрядник зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
В статті 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.
За змістом ч., ч. 1, 2 ст. 883 ЦК України підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.
За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (частина 1 статті 612 ЦК України)
Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Частиною 2 статті 614 ЦК України унормовано, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Як встановлено судом, відповідно до Календарного графіку виконання робіт по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 533» (Додаток № 4 до Договору) будівельні роботи за Договором (ІІ етап) мали були завершенні у третій декаді червня 2025 року, тобто кінцевою датою їх виконання є 30.06.2025.
Фактично будівельні роботи по об`єкту (ІІ етап) виконані Підрядником та передані Замовнику 14.07.2025 за Актом приймання виконаних будівельних робіт № 1 за липень 2025 форми № КБ-2в, тобто з порушенням відповідачем встановленого Договором строку завершення будівництва.
Також 17.11.2025 сторонами у справі складено та підписано Акт готовності об`єкта до експлуатації, в якому Замовником та Підрядником чітко зафіксовано, що будівельні роботи по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 533» виконано в повному обсязі у строк: початок робіт – 12.06.2025, закінчення робіт – 14.07.2025.
За умовами пункту 13.5 Договору сторони визначили, що за порушення строків завершення будівництва по Договору, Підрядник сплачує Замовникові пеню у розмірі 0,1 % Договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з Підрядника додатково стягується штраф на користь Замовника у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Отже, матеріалами справи доведено та відповідачем належними і допустимими доказами, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України не спростовано, що завершення будівельних робіт за Договором здійснено ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» з порушенням визначеного Договором строку. Однак посилаючись на форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), з якими відповідач зіткнувся під час будівництва фортифікаційних споруд та які мали надзвичайний характер, були невідворотними та такими, що унеможливлювали виконання зобов`язань за Договором у визначені строки, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.
Так, відповідачем, зокрема, зазначено, що в умовах загострення воєнної ситуації на Покровському напрямку Донецької області, руху фронту в сторону населених пунктів, де велися будівельні роботи, значної тривалості повітряних тривог, наявності несприятливих погодних умов, таких як значні та тривалі опади, надмірне зволоження ґрунту, сильні пориви вітру, грози, туман, дефіциту будівельних матеріалів та дефіциту на ринку праці у зв`язку з мобілізацією кваліфікованої робочої сили, Підрядник був позбавлений реальної можливості виконати роботи у погоджені строки. ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» забезпечило співпрацю з низкою контрагентів, з якими було укладено відповідні договори на поставку будівельних матеріалів, а також надання супутніх послуг, необхідних для виконання загального обсягу робіт. Однак у зв`язку з дією воєнного стану, нестабільністю логістичних ланцюгів та гострим дефіцитом будівельних матеріалів, частина контрагентів повідомила про неможливість вчасного виконання взятих на себе договірних зобов`язань. Зазначені обставини мають надзвичайний, невідворотний та об`єктивний характер, не залежать від волі Підрядника та перебувають поза межами його контролю.
Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність підстав для покладення на ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» відповідальності у вигляді штрафних санкцій за порушення умов Договору підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 169/4Д від 24.03.2025, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 617 ЦК України унормовано, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. 
Згідно зі ст. 218 ГК України, який підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.
Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч. 1).
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2).
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2024 у справі № 910/1779/23 зазначено, що ознаками форс-мажорних обставин є те, що вони не залежать від волі учасників цивільних або господарських відносин, мають надзвичайний характер, є невідворотними та унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності.
У постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20 суд виснував, що ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
Умовами пп. 4.4.3, 4.4.6, 4.4.16 пункту 4.4 укладеного сторонами Договору № 169/4Д від 24.03.2025 передбачено, що Підрядник зобов`язаний, зокрема:
- виконувати, з використання власних ресурсів та у встановлені строки, всі роботи, обумовлені Договором, та забезпечити завершення робіт і передачу Об`єкта за актом у визначений Договором строк (пункт 3.1 Договору);
- своєчасно забезпечувати Об`єкт будівельними матеріалами, дотримуватись календарного графіку виконання робіт;
- завчасно, у письмовій формі, інформувати Замовника про можливе сповільнення або призупинення виконання робіт за незалежних від нього обставин (не менш ніж за 10 (десять) днів).
Згідно з пп. 4.3.6 пункту 4.3 Підрядник має право ініціювати внесення змін до Договору.
Пунктами 13.2 та 13.13 Договору передбачено, що Підрядник несе відповідальність за якість і строки виконання робіт по Об`єкту, якщо не доведе, що ці порушення стались не з його вини. Підрядник не несе відповідальності за порушення строків виконання робіт за Договором, якщо таке порушення сталось не з його вини.
Відповідно до п. 3.3 Договору строки виконання робіт можуть змінюватися із внесенням відповідних змін у Договір у разі виникнення обставин непереробної сили (які засвідчуються відповідно до Розділу 14 Договору).
Розділом 14 Договору сторони врегулювали порядок звільнення від відповідальності у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).
Так, відповідно до пункту 14.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов Договору у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). На час дії таких обставин жодна зі сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання взятих на себе договірних зобов`язань, якщо таке невиконання стало наслідком дії обставин непереборної сили.
Пунктом 14.2 Договору передбачено, що сторона, виконанню обов`язків якої перешкоджають форс-мажорні обставини, зобов`язана не пізніше п`яти робочих днів з моменту їх настання письмово повідомити про це іншу сторону та протягом п`яти календарних днів з моменту їх настання надати іншій стороні належні підтвердні документи, видані компетентними (уповноваженими) органами.
Відповідно до зазначеного пункту повідомлення про настання форс-мажорних обставин повинно містити відомості про час їх настання та характер таких обставин.
Також пунктом 14.2 Договору встановлено, що підтвердження обставин непереборної сили засвідчується відповідним документом компетентного (уповноваженого) органу із зазначенням строку дії таких обставин та обґрунтованого строку усунення їх наслідків.
При цьому сторони окремо погодили, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, а також інформація про внесення такого сертифіката до Реєстру сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин. Такий сертифікат повинен бути наданий у межах строку повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.
Згідно з пунктом 14.3 Договору сторона, яка посилається на обставини непереборної сили як на причину неналежного виконання своїх зобов`язань, звільняється від відповідальності лише за умови, якщо такі обставини виникли після укладення Договору, їх виникнення викликане подіями, що не залежать від волі відповідної сторони, а також якщо такою стороною вжито усіх необхідних заходів для уникнення або усунення негативних наслідків таких обставин.
Згідно з п. 14.6 Договору неповідомлення або несвоєчасне повідомлення другої сторони стороною, для якої стало неможливим виконання зобов`язань за Договором через настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які звільняють її від відповідальності, позбавляє її права посилатися на ці обставини та вимагати зміни (перенесення) строку виконання своїх зобов`язань.
Відповідно до п. 14.8 Договору сторони усвідомлюють, що даний Договір укладається під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану в Україні не буде вважатися обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), крім випадків настання конкретних подій/обставин (окупація території агресором, де повинні вчинятися сторонами дії на виконання умов Договору, знищення безпосередньої об`єктів сторін тощо) під час правового режиму воєнного стану, що буде підтверджено документами, які надаються відповідним уповноваженим органом.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 суд касаційної виснував, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціального, заздалегідь встановленого характеру, а сторона, яка на них посилається, повинна довести їх наявність, надзвичайність, невідворотність та вплив саме на конкретне зобов`язання. При цьому сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.
Такі правові висновки є сталими у судовій практиці та викладались Верховним Судом у численних постановах, зокрема, від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17.
Аналогічний підхід міститься в узагальнених нормах європейського звичаєвого права. У Принципах міжнародних комерційних договорів (Принципи УНІДРУА в редакції 2016 року) у ч. 3 ст. 7.1.7 «Непереборна сила (форс-мажор)» вказано, що сторона, яка не виконала зобов`язання, має повідомити іншу сторону про виникнення перешкоди та її вплив на здатність виконувати зобов`язання. Якщо повідомлення не отримане іншою стороною протягом розумного строку після того, як сторона, яка не виконала, дізналася або могла дізнатися про перешкоду, вона несе відповідальність за збитки, які стали результатом неотримання повідомлення. У Принципах Європейського договірного права у ст. 8.108(3), присвяченій питанням форс-мажору, вказано, що невиконуюча зобов`язання сторона має впевнитися у тому, що повідомлення про перешкоду та її вплив на виконання отримане іншою стороною впродовж розумного строку після того, як невиконуюча сторона дізналася або повинна була дізнатися про ці перешкоди. Інша сторона має право на компенсацію збитків, завданих внаслідок неотримання такого повідомлення.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Крім того, необхідність встановлення надзвичайності, невідворотності та причинного зв`язку між обставинами непереборної сили і неможливістю виконання конкретного зобов`язання узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16.
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
За таких обставин, для звільнення від відповідальності за порушення строків виконання робіт відповідач повинен був довести не лише загальне існування складних або небезпечних умов виконання договору, а й наявність обставин, які відповідали ознакам непереборної сили, унеможливлювали своєчасне виконання саме спірного зобов`язання та були підтверджені у спосіб, погоджений сторонами у договорі.
При цьому сам факт дії правового режиму воєнного стану в Україні, ведення бойових дій на окремих територіях або загальне ускладнення господарської діяльності не є автоматичною та безумовною підставою для звільнення сторони від відповідальності за порушення договірного зобов`язання.
Такий підхід узгоджується і з пунктом 14.8 Договору, відповідно до якого, як зазначалося судом раніше, сторони прямо погодили, що сам факт дії в Україні правового режиму воєнного стану не вважається обставиною непереборної сили, крім випадків настання конкретних подій або обставин під час дії воєнного стану, що підтверджуються відповідними документами уповноважених органів.
Таким чином, укладаючи Договір підряду № 169/4Д від 24.03.2025 в умовах дії правового режиму воєнного стану, сторони усвідомлювали загальні ризики, пов`язані з воєнним станом, та спеціально погодили, що для звільнення від відповідальності недостатньо самого лише посилання на воєнний стан. Необхідним є доведення конкретних подій або обставин, які безпосередньо вплинули на виконання договору, а також підтвердження таких обставин належними документами.
При цьому, суд зауважує, що у спірних правовідносинах сторони не обмежилися загальним посиланням на положення цивільного та господарського законодавства щодо обставин непереборної сили, а детально врегулювали порядок підтвердження таких обставин та порядок дій сторони, яка посилається на їх настання.
Так, пунктом 14.2 Договору сторони прямо погодили, що сторона, виконанню обов`язків якої перешкоджають форс-мажорні обставини, зобов`язана не пізніше п`яти робочих днів з моменту їх настання письмово повідомити про це іншу сторону та протягом п`яти календарних днів надати належні підтвердні документи, видані компетентними (уповноваженими) органами.
Цим же пунктом Договору сторони погодили, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, а також інформація про внесення такого сертифіката до Реєстру сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин.
Отже, погоджені сторонами умови Договору щодо порядку повідомлення про форс-мажорні обставини та порядку їх підтвердження є обов`язковими як для сторін спору, так і для суду під час вирішення спору.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
У статті 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем на адресу позивача письмового повідомлення про настання форс-мажорних обставин протягом п`яти робочих днів з моменту їх виникнення.
Так само відсутні докази надання позивачу підтверджуючих документів про настання таких обставин у строки та порядку, визначені пунктом 14.2 Договору.
Матеріали справи також не містять сертифіката Торгово-промислової палати України або регіональної торгово-промислової палати про засвідчення форс-мажорних обставин щодо виконання Договору № 169/4Д від 24.03.2025 та інформації про внесення такого сертифіката до Реєстру сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин.
Що стосується поданого відповідачем на підтвердження своїх заперечень Висновку Рівненської торгово-промислової палати № 56.01/89 від 12.03.2026 про істотну зміну обставин, то суд зазначає, що вказаний документ не є сертифікатом про засвідчення форс-мажорних обставин у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 14.2 Договору.
Більше того, сам зміст зазначеного документа свідчить про те, що ним встановлювалися обставини, які, на думку торгово-промислової палати, можуть свідчити про істотну зміну умов виконання договору, тоді як питання засвідчення форс-мажорних обставин регулюється окремою процедурою та оформлюється окремим документом сертифікатом про форс-мажорні обставини.
Істотна зміна обставин та форс-мажорні обставини є різними правовими категоріями, які мають різне правове регулювання та різні правові наслідки.
Якщо форс-мажорні обставини можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, то істотна зміна обставин відповідно до статті 652 ЦК України може бути підставою для зміни або розірвання договору за наявності визначених законом умов.
Також судом враховується, що висновок Рівненської торгово-промислової палати № 56.01/89 датований 12.03.2026, тобто складений після завершення виконання робіт, після закінчення строку виконання Договору та після виникнення спірних правовідносин між сторонами.
Водночас пунктом 14.2 Договору сторони прямо погодили, що сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин надається в межах строку повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.
Таким чином, навіть за умови врахування висновку Рівненської торгово-промислової палати як письмового доказу він не підтверджує виконання відповідачем погодженого сторонами порядку підтвердження форс-мажорних обставин.
Крім того, матеріали справи свідчать, що відповідач не звертався до позивача з пропозиціями про продовження строків виконання робіт, не ініціював внесення змін до календарного графіка виконання робіт та не вчиняв дій щодо зміни строків виконання зобов`язань у порядку, передбаченому Договором. Відповідачем ці факти на спростовано.
Матеріали справи також не містять доказів укладення сторонами додаткової угоди про продовження строків завершення будівництва або погодження позивачем зміни відповідних строків.
Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. 
Суд враховує, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України засадами цивільного законодавства, зокрема, є: справедливість, добросовісність та розумність. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, зокрема, визначено, що добросовісність – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. (Такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20).
Суд виходить з того, що у принципі добросовісності, а саме - при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. 
Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної із сторін прав та обов`язків.
За таких суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення строків виконання робіт у порядку та спосіб, погоджені сторонами у Договорі № 169/4Д від 24.03.2025.
В частині 3 ст. 5 ГК України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.
Виходячи з приписів ч. 1 ст. 42 ГК України, відповідач, як суб`єкт господарювання, здійснює господарську діяльність на власний ризик.
Отже неналежне виконання стороною прийнятих на себе зобов`язань має наслідком визначену відповідальність, яку сторони передбачили при укладенні Договору, а тому наслідки порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором та пов`язані із цим ризики покладаються на нього.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо погіршення безпекової ситуації в районі виконання робіт, активізації бойових дій, застосування безпілотних літальних апаратів, збільшення кількості повітряних тривог, складності логістичного забезпечення, дефіциту трудових ресурсів та інших обставин, на відповідач посилається як на причини порушення строків завершення будівництва, суд зазначає наступне.
Безумовно, суд не заперечує існування на території України складної безпекової ситуації, пов`язаної зі збройною агресією РФ проти України, а також можливого впливу таких обставин на здійснення господарської діяльності всіма суб`єктами господарювання.
Разом із тим, сам по собі факт існування складних умов здійснення господарської діяльності не звільняє сторону договору від обов`язку належним чином виконувати взяті на себе договірні зобов`язання або дотримуватися передбаченого договором порядку підтвердження обставин, на які така сторона посилається як на підставу звільнення від відповідальності.
Як вбачається з матеріалів справи, значна частина обставин, на які посилається відповідач, стосується загального ускладнення умов ведення господарської діяльності в період дії воєнного стану по всій території України, а особливо у прифронтових громадах.
Зокрема, відповідач посилався на труднощі із забезпеченням будівельними матеріалами, складність логістичних процесів, дефіцит кваліфікованих працівників та мобілізацію окремих працівників і контрагентів.
Водночас, відповідно до частини другої статті 218 ГК України не вважаються обставинами, які звільняють учасника господарських відносин від відповідальності за порушення зобов`язання, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, а також інші обставини, пов`язані з організацією власної господарської діяльності боржника.
Тому самі по собі посилання відповідача на дефіцит трудових ресурсів, труднощі постачання матеріалів або ускладнення логістики не можуть розглядатися як безумовна підстава для звільнення його від відповідальності за порушення строків виконання робіт.
Оцінюючи посилання відповідача на активізацію бойових дій та застосування безпілотних літальних апаратів у районі виконання робіт, суд зазначає, що такі обставини дійсно можуть мати істотне значення для виконання договірних зобов`язань та за певних умов можуть бути підставою для звільнення сторони від відповідальності.
Проте, у спірних правовідносинах сторони самостійно погодили порядок фіксації, повідомлення та підтвердження таких обставин.
Саме тому встановленню підлягає не лише факт існування певних подій, а й дотримання стороною, яка на них посилається, погодженого сторонами механізму реалізації права на звільнення від відповідальності.
Матеріали справи не містять доказів того, що після виникнення обставин, на які наразі посилається відповідач, останній повідомив Замовника про неможливість завершення робіт у погоджений строк, звернувся з пропозиціями щодо зміни строків виконання робіт або вжив інших дій, спрямованих на приведення договірних відносин у відповідність до фактичних умов їх виконання.
При цьому, умовами Договору на відповідача покладено обов`язок не лише повідомляти про настання форс-мажорних обставин у розумінні розділу 14 Договору, а й інформувати Замовника про будь-які обставини, які можуть вплинути на строки виконання робіт.
Так, відповідно до пункту 4.4.16 Договору Підрядник зобов`язаний завчасно, не менш ніж за десять днів, письмово інформувати Замовника про можливе сповільнення або призупинення виконання робіт з незалежних від нього причин.
Пунктом 4.4.20 Договору передбачено обов`язок Підрядника інформувати Замовника про обставини, які перешкоджають виконанню Договору, а також про заходи щодо їх усунення.
Крім того, пунктом 8.13 Договору встановлено обов`язок Підрядника протягом трьох робочих днів повідомити Замовника у випадку виникнення обставин, які унеможливлюють продовження виконання робіт.
Натомість, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зазначених обов`язків.
Так само матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у період виконання Договору отримав сертифікат Торгово-промислової палати України чи регіональної торгово-промислової палати про засвідчення форс-мажорних обставин або звертався до позивача з відповідними підтвердними документами.
Відповідач як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, укладаючи з позивачем Договір № 169/4Д від 24.03.2025, усвідомлював, що кінцевою датою виконання робіт за Договором є дата, визначена у Календарному плані до нього, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки. Тобто відповідач, уклавши Договір, погодив усі його істотні умови, зокрема, щодо кінцевої дати виконання кожного етапу робіт.
За таких обставин посилання відповідача на існування об`єктивних перешкод для виконання робіт фактично зводяться до пояснення причин допущеного прострочення, однак не підтверджують належного виконання ним умов Договору, які сторони визначили як необхідні для звільнення від відповідальності.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
Згідно з частиною 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Як вже зазначалося вище, в п. 13.5 Договору сторонами погоджено, що за порушення строків завершення будівництва по Договору Підрядник сплачує Замовникові пеню у розмірі 0,1 % договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад 30 днів з підрядника додатково стягується штраф на користь замовника у розмірі 7 % вказаної вартості.
Так, на підставі пункту 13.5 Договору за порушення строків завершення будівництва по Договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 42 145,87 грн. пені у розмірі 0,1 % Договірної ціни за кожен день такого прострочення за період з 01.07.2025 по 14.07.2025 (за 14 днів), виходячи з суми Договірної ціни 3 010 419,62 грн. (погоджена сторонами Додатковою угодою № 1 від 12.06.2025).
Судом здійснено перевірку розрахунку пені, наведеного позивачем та встановлено, що при здійсненні розрахунку позивачем неправильно визначено період прострочення, оскільки день завершення робіт та передання їх замовнику (14.07.2025) не входить у період прострочення; останнім днем прострочення є 13.07.2025, а також вартість робіт, з яких допущене таке прострочення (враховуючи, що відповідачем допущено прострочення виконання будівельних робіт за ІІ етапом на суму 2 932 862,98 грн., розрахунок пені має здійснюватися саме з вартості прострочених робіт, яка погоджена сторонами Додатковою угодою № 2 від 11.11.2025).
Так, закріпивши принцип свободи договору у Цивільному кодексі України, законодавець також визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, зокрема, всупереч принципам справедливості, добросовісності, розумності.
Таким чином, розрахунок пені, здійснений позивачем, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.
У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок: «З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.».
Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.
Отже, з огляду на визначений судом період прострочення виконання відповідачем зобов`язання та здійснивши власний розрахунок пені, судом встановлено, що за порушення строків завершення будівництва пеня підлягає нарахуванню у період з 01.07.2025 по 13.07.2025 (13 днів) наступним чином: 2 932 862,98 грн. х 0,1 % х 13 днів = 38 127,22 грн.
З урахуванням вищевикладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 38 127,22 грн.
Відповідачем у судових дебатах заявлено усне клопотання про зменшення заявленої до стягнення неустойки у бік її зменшення на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.
Відповідно до ст. 233 ГК України (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, зменшення неустойки є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін.
Таким чином, на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, частини 1 статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін (подібний за змістом висновок наведено у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18, від 22.12.2021 у справі № 918/208/21).
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Разом із тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України, щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Аналогічні правові висновки наведено в постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1199/19.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанови Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі № 903/322/19, від 07.04.2020 у справі № 904/1936/19, від 12.05.2020 у справі № 910/9767/19, від 29.04.2020 у справі № 917/693/19, від 26.05.2020 у справі № 916/2586/19).
Застосовані у частині 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.
Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19 та від 04.10.2021 у справі № 922/3436/20.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина 3 статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22).
Суд з огляду на положення законодавства та умови укладеного між сторонами Договору, а також установлені обставини прострочення відповідачем зобов`язання за Договором щодо завершення будівництва, дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру неустойки.
В даній справі відповідачем не було доведено, що підприємство відповідача знаходиться в тяжкому майновому стані або що існують будь-які інші обґрунтовані обставини, які обумовлюють необхідність втручання суду щодо розміру встановленої відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.
Також судом враховується, що розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у даній справі, не є необґрунтовано великим у порівнянні із договірною ціною виконаних відповідачем робіт та не має ознак «каральної функції» по відношенню до відповідача. 
При вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки судом також враховано, що довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідача). Водночас, на іншого учасника справи (позивача) не покладався обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань: адже сам встановлений судом факт такого несвоєчасного виконання вже був достатньою підставою для застосування штрафних санкцій, а вимог щодо відшкодування шкоди позивач у цій справі не заявляв.
Аналогічний висновок викладений в постанові верховного суду від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 86 ГПК України)
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Позивач частково надав докази в обґрунтування позовних вимог.
Доводи відповідача, наведені в обґрунтування заперечень на позовну заяву, враховані судом при прийнятті рішення у даній справі. 
На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 38 127,22 грн. пені за порушення строків завершення будівництва за Договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 169/4Д від 24.03.2025. В іншій частині позовних вимог в позові відмовляється.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору у даній справі покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (в розмірі мінімальної ставки судового збору з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8), оскільки спір доведено до суду з його вини. 
Керуючись ст., ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ

1. Позов Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна компанія «АКВІ БУД», м. Запоріжжя про стягнення 42 145,87 грн. штрафних санкцій (пені за порушення строків завершення будівництва) за договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 169/4Д від 24.03.2025 задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна компанія «АКВІ БУД», (69063, м. Запоріжжя, вул. Поштова, буд. 27/29, кабінет 49, ідентифікаційний код юридичної особи 41400018) на користь Військової частини НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ) 38 127 (тридцять вісім тисяч сто двадцять сім) грн. 22 коп. пені та 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. судових витрат на сплату судового збору. Видати наказ. 
3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 24 » липня 2026 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.