ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 р. 	Справа № 520/420/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національного природного парку "Дворічанський" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, по справі № 520/420/22
за позовом Заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області 
до  Національного природного парку "Дворічанський"   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Заступник прокурора Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області (надалі за текстом – прокурор) звернувся до Національного природного парку «Дворічанський» (надалі за текстом – відповідач) з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність адміністрації НПП «Дворічанський» щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж НПП «Дворічанський» та закріплення їх в натурі (на місцевості); 
- зобов`язати адміністрацію НПП «Дворічанський» забезпечити проведення робіт з винесення меж НПП «Дворічанський» та закріплення їх в натурі (на місцевості) шляхом розроблення та затвердження землевпорядної документації щодо організації і встановлення меж територій природно - заповідного фонду та оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки відповідно до вимог чинного законодавства України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2022, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2023, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Постановою Верховного Суду від 25.07.2024 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2023 у справі №520/420/22 - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність адміністрації НПП «Дворічанський» щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж НПП «Дворічанський» та закріплення їх у натурі на місцевості. Зобов`язано НПП «Дворічанський» забезпечити проведення відповідних робіт шляхом розроблення та затвердження землевпорядної документації щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки.
НПП «Дворічанський» подав апеляційну скаргу, в якій вказав на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права піл час прийняття рішення у даній справі, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Указом Президента України від 11.12.2009 року № 1044 «Про створення національного природного парку «Дворічанський», саме на Кабінет Міністрів України було покладено зобов`язання щодо вирішення протягом 2010 року відповідно до законодавства питань щодо вилучення 658,8 гектара земель, що перебувають у користуванні товариства з обмеженою відповідальністю "Агроліга", і надання їх у постійне користування національному природному парку"Дворічанський"; розроблення протягом 2010-2011 років проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок і проекту землеустрою з організації та встановлення меж території національного природного парку "Дворічанський", отримання державних актів на право постійного користування земельними ділянками; розроблення протягом 2010-2012 років та затвердження в установленому порядку Проекту організації території національного природногопарку "Дворічанський", охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів. Зазначає, що у вказаному документі, крім усього іншого, було доручено Міністерству екології та природних ресурсів України, Міністерству аграрної політики та продовольства, Державному агентству земельних ресурсів, Державному агентству лісових ресурсів, Харківській обласній державній військовій адміністрації відповідно до повноважень вжити відповідних заходів для виконання відповідного завдання для вирішення питання щодо вилучення 658, 8 га землі, що знаходяться у користування ТОВ «Агроліга», і передачу їх у постійне користування НПП «Дворічанський» з терміном виконання до 01.04.2012 року та з розробки проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок і проєкту землеустрою з організації та встановлена меж території НПП «Дворічанський», отримання державних актів на право постійного користування земельними ділянками до 01.12.2011 року. Водночас, саме на НПП «Дворічанський», як на юридичну особу, не покладалися такі завдання, однак з метою якнайшвидшого вирішення вказаних питань НПП «Дворічанський» систематично вживав усіх необхідних та можливих заходів. Вказує, що у судове провадження не було залучено жодних із вказаних вище суб`єктів владних повноважень. Водночас, саме НПП «Дворічанський» вчиняв дії, спрямовані на оформлення землевпорядної документації, звертався до Харківської обласної державної адміністрації, Дворічанської селищної ради та інших органів, однак завершення процедури залежало не лише від нього, а й від інших суб`єктів владних повноважень, які приймали відповідні рішення щодо земельних питань. Апелянт також посилається на відмови Дворічанської селищної ради у наданні дозволів та вважає, що саме ці обставини виключають наявність у його діях протиправної бездіяльності. Вказує, що судом не було враховано безпекову ситуацію та факт тимчасової окупації м. Куп`янськ, відсутності доступу до адміністрації парку, а відповідач не може бути відповідальним за наслідки війни, інші обмеження своєї роботи. Також вказує, що судом першої інстанції не було враховано приписи ч.4 ст. 7 Закону України «Про природний заповідний фонд», відповідно до якого до винесення меж в натурі та формування земельної ділянки об`єкт природно – заповідного фонду здійснює свою функцію в межах меж, встановлених відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно – заповідного фонду. Жодним законодавчим актом не визначено граничний термін, протягом якого має бути розроблена документація на землю національного природного парку, тому діяльність НПП «Дворічанський» може здійснювались на підставі проєкту його створення, що виключає протиправну бездіяльність відповідача, адже прямо передбачена як можливість існування об`єкта природно – заповідного фонду і без технічної документації та винесення меж в натурі. Вказує, що НПП «Дворічанський» як бюджетна установа не має грошових коштів на сплату судового збору на оскарження рішень органів влади, обов`язок щодо чого не закріплений приписами чинного законодавства, а встановлення меж в натурі (на місцевості) території НПП «Дворічанський» не залежить виключно від НПП «Дворічанський», інших відповідних суб`єктів ладних повноважень прокуратурою залучено не було.
Згідно зі статтею 304 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. 
Відповідач своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на норми частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 11.12.2009 за № 1044/2009 на території Дворічанського району Харківської області створено Національний природний парк "Дворічанський".
Згідно з пунктом 1 цього Указу до території Національного природного парку "Дворічанський" погоджено в установленому порядку включення 3131,2 гектара земель державної власності, з яких: 658,8 гектара земель, що перебувають у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроліга" та вилучаються в установленому порядку і надаються НПП у постійне користування, і 2472,4 гектара земель, які включаються до складу національного природного парку без вилучення, згідно з додатком.
На виконання Указу Президента України від 11.12.2009 Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 405 від 21.10.2011 створено природоохоронну, рекреаційну, культурно-освітню, науково-дослідну установу національний природний парк "Дворічанський" та затверджено Положення.
Згідно з цим Положенням парк створений з метою збереження, відтворення та раціонального використання цінних природних територій та об`єктів лісостепової зони, що мають важливе природоохоронне, рекреаційне та культурно-освітнє значення.
На час подання позову межі НПП «Дворічанський» дотепер у натурі не встановлені, права на земельну ділянку залишаються неоформленими.
Так, Верховним Судом також встановлено, що листами від 15.04.2016 за № 81/02, від 05.07.2018 за № 128/08 відповідач звертався до Харківської обласної державної адміністрації (далі - ХОДА) з питань надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування загальною площею 658,8 га із земель державної форми власності на території Кам`янської сільської ради.
У 2018 році відповідачем розпочато розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території НПП "Дворічанський" та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження використання земель, проведено тендер (лист від 22.11.2019 за № 229/08 на адресу Департаменту екології та природних ресурсів ХОДА).
Листом від 15.09.2020 за № 197/08 відповідач звернувся на адресу ХОДА щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання НПП "Дворічанський" у постійне користування 658,8 га земель.
Листом від 16.03.2021 за № 03.01-18/1323 ХОДА повідомила ТОВ "Рененсанс-Груп" (суб`єкта, яким складено проект землеустрою) про погодження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території НПП "Дворічанський" для збереження та використання національних природних парків при умові обмеження використання земельних ділянок, наданих у користування фізичним особам після набрання чинності Указу Президента України від 11.12.2009 за № 1044 "Про створення НПП "Дворічанський".
29.04.2021 за № 1-32-40/52 відділом містобудування, архітектури, оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами погоджено проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території НПП "Дворічанський" для збереження та використання національних природних ресурсів.
Також відповідач неодноразово звертався до суб`єктів владних повноважень, до повноважень яких належить вирішення питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки (зокрема, листи від 01.10.2021 за № 202/06, від 14.12.2021 за № 231/06).
10.12.2021 Дворічанською селищною радою відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку з тим, що загальними зборами пайовиків колишнього КСП "Кам`янське" від 11.06.2020 розпайовані земельні угіддя фізичним особам-членам КСП.
Також встановлено, що Державною екологічною інспекцією у Харківський області 11.06.2021 проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності НПП «Дворічанський», за результатами якої виявлено порушення щодо невжиття заходів до встановлення на місцевості меж вказаного об`єкту природно-заповідного фонду та виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Зазначені порушення зафіксовано в акті перевірки № 506/12-02/09-14.
За результатами зазначеної перевірки Держекоінспекцією 14.06.2021 винесено НПП «Дворічанський» припис № 17/09-10 з метою усунення виявлених порушень зі строком виконання до 11.12.2021.
Листом № 238/09 від 11.11.2021 відповідач повідомив Держекоінспекцію про стан виконання припису, в тому числі, що за пунктом 1 припису (визначення в натурі (на місцевості) межі НПП "Дворчанський") визначено в натурі (на місцевості) межі території площею 2472.4 га згідно з проектом землеустрою щодо організації встановлення меж території НПП "Дворічанський" для збереження та використання національних природних парків, території ПЗФ без вилучення у землевласників та землекористувачів та внесено до Державного земельного кадастру відомості про обмеження у використанні земель (обліковий номер обмеження у Публічній кадастровій карті України 006:001:001:00000001).
Прокурор зазначив, що опрацюванням інформації від Міністерства екології та природних ресурсів України, Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації та адміністрації НПП «Дворічанський» встановлено, що проект створення, а також проект організації та встановлення території вказаного об`єкту природно-заповідного фонду не розроблявся, компетентними органами не погоджувався та не затверджувався в порядку, встановленому статтею 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», статтями 25, 47 Закону України «Про землеустрій».
Прокурор, вважаючи, що викладене є підставою для захисту прав в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у постанові від 25.07.2024 Верховний Суд акцентував увагу, що спірним у цій справі є питання виконання обов`язку НПП "Дворічанський" щодо встановлення меж Національного природного парку в натурі (на місцевості) у загальному розмірі 3131, 2 га земель державної власності. З огляду на вказане, неоскарження відповідачем рішень Дворічанської селищної ради від 10.12.2021 №4328-VIII, від 23.12.2021 №5138-VIII та не вчинення жодних дій на усунення причин прийняття вказаних рішень, є проявом бездіяльності, що призвело до незабезпечення проведення робіт з винесення меж НПП «Дворічанський» та закріплення їх в натурі (на місцевості).
Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Згідно положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про природно - заповідний фонд України" від 16.06.1992 № 2456-ХІІ (надалі – Закон № 2456-ХІІ), зі змінами та доповненнями, до природно-заповідного фонду України належать природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закон № 2456-ХІІ, управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду, для яких не створюються спеціальні адміністрації, здійснюється підприємствами, установами та організаціями, у віданні яких перебувають ці території та об`єкти.
За правилами статті 43 Земельного кодексу України та частини першої статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Статтею 3 Закону № 2456-ХІІ визначено, що до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища.
При цьому, за правилами статті 45 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Крім того частинами третьою, п`ятою статті 53 Закону Закон № 2456-ХІІ передбачено, що рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України. Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.
Положеннями частини першої статті 79, частини першої статті 79-1 Земельного кодексу України визначено, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Отже, сам факт створення НПП «Дворічанський» Указом Президента України
не замінює необхідності забезпечення проведення землевпорядних процедур, формування земельних ділянок, встановлення меж у натурі та оформлення прав на відповідні земельні ділянки.
Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду (ч. 4 ст. 7 Закону № 2456-ХІІ).
Отже, території та об`єкти природно-заповідного фонду невід`ємно пов`язані з земельними правовідносинами, у тому числі у сфері землеустрою.
Відповідно до абзаців 11, 15 частини першої статті 1 Закону України "Про землеустрій" № 858-IV (надалі – Закон № 858-IV) проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Пунктом "в" частини першої статті 2 Закону № 858-IV, землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж - адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.
Положеннями пункту "г" частини першої статті 20 Закону № 858-IV передбачено, що землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).
Відповідно до пункту "в" частини першої статті 25 зазначеного Закону видами документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.
Частиною другою статті 47 Закону № 858-IV передбачено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою:
а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу;
б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму;
в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини;
г) проведення науково-дослідних робіт;
г) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг;
д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.
Отже, така документація розробляється, зокрема, з метою збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу, визначення в натурі меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель.
Відповідно до частин другої, третьої статті 2 Земельного кодексу України суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Положеннями частини третьої статті 60 Закону № 2456-ХІІ визначено, що органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, вихованню покладених на них завдань.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону Закон № 2456-ХІІ, власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.
За приписами ч. 2 ст. 60 Закону Закон № 2456-ХІІ охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що питання про організацію та встановлення меж територій природно-заповідного фонду невід`ємно пов`язане із підготовкою та затвердженням проектів землеустрою. Відтак, винесенню меж певного об`єкту природно-заповідного фонду на місцевість передує діяльність щодо розробки проекту землеустрою, оскільки рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій. 
Водночас, землеустрій щодо організації раціонального використання та охорони земель та встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні (саме такими є землі природно-заповідного фонду) проводиться в обов`язковому порядку.
Також, із комплексного аналізу вказаних норм права випливає, що проєкт землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків можуть розроблятися лише на землях та земельних ділянках, що включаються до складу таких територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.11.2024 у справі №260/1681/23.
Межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон встановлюються і по суходолу, і по водному простору.
Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.
Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.
Отже, НПП «Дворічанський» як землекористувач та спеціально створена природоохоронна установа є належним суб`єктом процедури організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду та зобов`язаний забезпечити вчинення всіх залежних від нього дій, необхідних для розроблення, погодження та затвердження відповідної документації із землеустрою, у тому числі і щодо частини території площею 658,8 га.
Крім того, згідно матеріалів справи Державною екологічною інспекцією у Харківський області 11.06.2021 проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності НПП «Дворічанський», за результатами якої виявлено порушення щодо невжиття заходів до встановлення на місцевості меж вказаного об`єкту природно-заповідного фонду та виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Зазначені порушення зафіксовано в акті перевірки № 506/12-02/09-14.
За результатами зазначеної перевірки Держекоінспекцією 14.06.2021 винесено НПП «Дворічанський» припис № 17/09-10 про усунення виявлених порушень зі строком виконання до 11.12.2021, за змістом якого на відповідача покладений обов`язок визначити в натурі (на місцевості) межі Національного природного парку «Дворічанський» та провести державну реєстрацію речових прав на земельні ділянки парку.
Вказаний припис є діючим та відповідачем не оскаржено, а тому підлягає виконанню.
Отже, сам факт створення Національного природного парку «Дворічанський» Указом Президента України від 11.12.2009 №1044/2009 не замінює необхідності проведення передбачених законодавством землевпорядних процедур, формування земельних ділянок, встановлення їх меж у натурі (на місцевості), внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру та оформлення прав на земельні ділянки природно-заповідного фонду.
З аналізу частини четвертої статті 7 Закону № 2456-ХІІ, статей 79, 79-1 Земельного кодексу України, статей 2, 20, 25, 47 Закону № 858-IV вбачається, що встановлення меж територій природно-заповідного фонду та внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру є обов`язковими елементами правового режиму таких територій та необхідною передумовою їх належної охорони і використання.
Питання організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду нерозривно пов`язане з підготовкою та затвердженням проєктів землеустрою щодо організації і встановлення меж таких територій. 
Встановлення меж територій природно-заповідного фонду не є факультативним заходом. Навпаки, із наведених положень законодавства випливає, що землеустрій щодо організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, а також щодо визначення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні, здійснюється в обов`язковому порядку.
У контексті вказаного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що відсутність встановленого законодавством граничного строку для розроблення документації із землеустрою щодо території національного природного парку виключає можливість визнання протиправною бездіяльності відповідача.
Дійсно, відповідно до частини четвертої статті 7 Закону № 2456-ХІІ до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення таких територій та об`єктів.
Однак наведена норма лише забезпечує безперервність правового режиму природно-заповідного фонду до завершення землевпорядних процедур та не звільняє від обов`язку щодо встановлення меж відповідної території у встановленому законом порядку.
Тлумачення цієї норми у спосіб, запропонований відповідачем, фактично означало б можливість безстрокового невиконання вимог щодо встановлення меж територій природно-заповідного фонду, що суперечить як змісту частини четвертої статті 7 Закону № 2456-ХІІ, так і статті 47 Закону № 858-IV, яка передбачає встановлення меж таких територій шляхом розроблення відповідного проєкту землеустрою.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 29.11.2024 у справі №260/1681/23 підкреслив, що встановлення меж територій природно-заповідного фонду є обов`язковим заходом землеустрою.
При цьому предметом даного спору є не сам факт відсутності станом на певну дату встановлених меж території Парку, а питання того, чи вжив відповідач усіх залежних від нього заходів для реалізації передбаченої законом процедури їх встановлення, на необхідності чого, зокрема, наголосив Верховний Суд у постанові від 25.07.2024 у справі №520/420/22, направляючи справу на новий розгляд.
Отже, сама по собі можливість функціонування об`єкта природно-заповідного фонду до винесення його меж у натуру не свідчить про відсутність у відповідача обов`язку вчиняти дії, спрямовані на оформлення земель природно-заповідного фонду та встановлення їх меж у порядку, визначеному законодавством.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині врахування у спірних правовідносинах наступних висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20.05.2020 у справі № 820/5402/16 в частині того, що «..Встановивши, що межі НПП «Дворічанський» в натурі не встановлені, суд апеляційної інстанції підставно застосував норми частини четвертої статті 7 Закону №2456-ХІІ, вказавши, що до встановлення меж територій та об`єктів природно- заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду».
Колегія суддів зауважує, що адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 826/6828/17.
При цьому, колегія суддів зазначає, що наведені приписи ст. 7 Закону №2456-ХІІ щодо визначення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду не скасовують визначений цією ж нормою обов`язковий припис щодо встановлення меж територій та об`єктів природно- заповідного фонду в натурі.
Вирішуючи даний спір, колегія суддів виходить із того, що визначальним є не сам факт існування Національного природного парку «Дворічанський» та здійснення ним природоохоронних функцій до завершення землевпорядних процедур, а належність та достатність дій, вчинених відповідачем для реалізації передбаченого законом механізму оформлення земель природно-заповідного фонду та встановлення меж території Парку.
Саме тому оцінці суду підлягає не результат у вигляді наявності або відсутності встановлених меж як такий, а поведінка відповідача у спірних правовідносинах, зокрема те, чи вжив він усіх залежних від нього організаційних, підготовчих та юридично значимих заходів, необхідних для досягнення передбаченої законом мети.
У цьому контексті обов`язок відповідача не зводиться до формального листування з органами державної влади та місцевого самоврядування, а передбачає послідовне, належне та результативно спрямоване вчинення всіх дій, які об`єктивно залежать від нього та є необхідними для організації оформлення земель природно-заповідного фонду і встановлення меж території НПП «Дворічанський».
Матеріалами справи підтверджується, що станом на час звернення прокурора до суду межі НПП «Дворічанський» у натурі повністю не встановлені, а права на земельні ділянки у встановленому законом порядку не оформлені. При цьому частина території площею 2472,4 га була визначена в натурі та відомості про відповідні обмеження внесені до Державного земельного кадастру, однак невизначеною залишилася частина території площею 658,8 га, яка відповідно до Указу Президента України мала бути надана НПП «Дворічанський» у постійне користування.
Саме щодо цієї частини території площею 658,8 га Верховний Суд у постанові від 25 липня 2024 року у справі № 520/420/22 звернув увагу на необхідність з`ясування того, чи дотримано НПП «Дворічанський» порядок і строки підготовки документів та їх подання для отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою, а також з яких підстав Дворічанська селищна рада відмовила відповідачу у наданні такого дозволу. 
Таким чином, для правильного вирішення спору недостатньо було самого факту листування або подання окремих звернень, а суд мав перевірити, чи були ці дії належними, своєчасними, повними та чи могли вони реально призвести до виконання покладеного на відповідача обов`язку.
Суд першої інстанції встановив, що НПП «Дворічанський» дійсно звертався до Харківської обласної державної адміністрації та Дворічанської селищної ради з питань надання дозволів і розроблення землевпорядної документації. 
Зокрема, матеріали справи містять листи відповідача від 15 квітня 2016 року № 81/02, від 05 липня 2018 року № 128/08, від 15 вересня 2020 року № 197/08, від 01 жовтня 2021 року № 202/06 та від 14 грудня 2021 року № 231/06. 
Також встановлено, що у 2018 році відповідач розпочав розроблення проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж території НПП «Дворічанський» та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження у використанні земель.
Водночас колегія суддів зауважує, що наявність таких дій сама по собі не спростовує протиправної бездіяльності, якщо вони не були належними, повними або не були продовжені після отримання відмов компетентного органу, оскільки протиправна бездіяльність полягає не лише у повній пасивності суб`єкта владних повноважень, а й у невчиненні саме тих юридично значимих і обов`язкових дій, які були об`єктивно необхідними та реально можливими для досягнення передбаченого законом результату.
Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дворічанської селищної ради від 10 грудня 2021 року № 4328-VIII НПП «Дворічанський» відмовлено у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо виділення земельної ділянки. Підставами відмови, серед іншого, зазначено: незазначення у клопотанні цільового призначення відповідних земельних ділянок; невідповідність обраного виду землевпорядної документації вимогам статей 25 і 47 Закону України «Про землеустрій»; невідповідність підстав звернення фактичному правовому режиму земель; відсутність зазначення площ земельних ділянок на графічних матеріалах; розбіжності щодо бажаного місця розташування земельних ділянок; часткове накладення на розпайовані угіддя та землі, щодо яких існують права інших осіб.
Крім того, рішенням Дворічанської селищної ради від 23 грудня 2021 року № 5138-VIII НПП «Дворічанський» відмовлено у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду. Ця відмова також мотивована розбіжностями у планово-картографічних матеріалах, невідповідністю місця розташування земельних ділянок та частковим накладенням на розпайовані земельні угіддя, земельні частки паї та земельні ділянки приватної власності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені відмови були зумовлені не лише позицією Дворічанської селищної ради, а й недоліками поданих відповідачем матеріалів. Такі недоліки мали істотний характер, оскільки стосувалися виду документації, цільового призначення, площ, графічних матеріалів, місця розташування земельних ділянок та можливого накладення на права інших осіб. За таких обставин відповідач, отримавши відмови, мав щонайменше два юридично можливі варіанти належної поведінки: або оскаржити рішення Дворічанської селищної ради у встановленому законом порядку, якщо вважав їх протиправними, або усунути зазначені недоліки та повторно звернутися із належно оформленим пакетом документів.
Матеріали справи не містять доказів, що НПП «Дворічанський» оскаржив рішення Дворічанської селищної ради від 10 грудня 2021 року № 4328-VIII та від 23 грудня 2021 року № 5138-VIII. Також матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідач після отримання цих відмов усунув недоліки, уточнив місце розташування земельних ділянок, виправив планово-картографічні матеріали, повторно звернувся до компетентного органу із повним і коректним пакетом документів.
Посилання апелянта на те, що остаточне вирішення питання залежало від інших суб`єктів владних повноважень, не спростовує висновку про його бездіяльність. 
Колегія суддів зауважує, що залежність певного етапу процедури від рішення іншого органу не звільняє відповідача від обов`язку вчиняти ті дії, які перебували у сфері його контролю. Відповідач не був позбавлений можливості оскаржити відмови або усунувши недоліки, повторно подати документи та продовжити процедуру оформлення прав на земельні ділянки.
Більше того, саме тривалість неврегулювання цього питання підтверджує, що листування та окремі звернення не призвели до певних результатів. НПП «Дворічанський» створено у 2009 році, відповідну установу — у 2011 році, однак станом на час звернення прокурора до суду та подальшого нового розгляду справи межі парку у частині 658,8 га залишалися невстановленими, а права на земельні ділянки — неоформленими. Такий тривалий стан правової невизначеності не відповідає меті створення території природно-заповідного фонду та суперечить обов`язку забезпечити її охорону, збереження й належне землевпорядне оформлення.
Колегія суддів також враховує, що Державною екологічною інспекцією у Харківській області 11 червня 2021 року проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності НПП «Дворічанський», за результатами якої виявлено порушення щодо невжиття заходів до встановлення на місцевості меж об`єкта природно-заповідного фонду та виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Зазначені порушення зафіксовано в акті перевірки № 506/12-02/09-14, а 14 червня 2021 року Держекоінспекцією винесено припис № 17/09-10 зі строком виконання до 11 грудня 2021 року.
Наявність такого припису свідчить, що компетентний орган державного нагляду вже до звернення прокурора до суду встановив порушення природоохоронного законодавства, пов`язане саме з невжиттям достатніх заходів щодо встановлення меж і оформлення правовстановлюючих документів. Відповідач не довів, що припис виконано у повному обсязі саме щодо спірної частини території площею 658,8 га.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що на Національний природний парк «Дворічанський» не покладалися повноваження та обов`язки щодо забезпечення оформлення земель природно-заповідного фонду та встановлення меж території парку.
Так, відповідач посилається на те, що Указом Президента України від 11 грудня 2009 року №1044/2009 обов`язок щодо забезпечення розроблення проєкту землеустрою та встановлення меж території Національного природного парку «Дворічанський» був покладений на Кабінет Міністрів України, а не безпосередньо на парк.
Однак, колегія суддів зазначає, що наведеним Указом Президента України на Кабінет Міністрів України був покладений обов`язок забезпечити розроблення проєкту землеустрою та встановлення меж території, а не обов`язок безпосередньо розробити такі документи, при цьому відповідачем не вживалися заходи щодо оскарження бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невиконанню наведеного Указу Президента України.
Також наведені доводи не враховують зміст Положення про Національний природний парк «Дворічанський», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 31.08.2020 року № 97 (надалі – Положення), яке визначає правовий статус парку, порядок користування землями природно-заповідного фонду та основні завдання адміністрації парку.
Відповідно до пункту 1.7 Положення ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання та надаються у користування Парку у порядку, встановленому законодавством.
Пунктом 1.9 Положення передбачено, що межі земельних ділянок, які перебувають у користуванні Парку, встановлюються в натурі (на місцевості) та закріплюються межовими знаками в порядку, визначеному законодавством. Цим же пунктом передбачено внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі, цільове призначення, оцінку, угіддя земельних ділянок, що перебувають у користуванні Парку, а також відомостей про обмеження у їх використанні.
Відповідно до п.3.1. Положення, Управління Парком здійснюється відповідно до вимог законодавства спеціальною адміністрацією.
Отже, на НПП «Дворічанський» як на адміністрацію відповідного об`єкта природно-заповідного фонду покладено обов`язок організувати та забезпечити вчинення дій, необхідних для встановлення меж парку в натурі, розроблення та затвердження відповідної землевпорядної документації, а також оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки. 
Крім того, згідно з пунктом 2.2 Положення одним із основних завдань Парку є збереження та відтворення цінних природних та історико-культурних комплексів і природних об`єктів на його території.
Системний аналіз наведених положень свідчить, що належне функціонування Національного природного парку «Дворічанський» залежить від наявності визначених та встановлених у встановленому законом порядку меж земельних ділянок, що перебувають у його користуванні, а також від внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.
За відсутності встановлених меж земельних ділянок та належним чином оформлених земельних прав забезпечення збереження території природно-заповідного фонду, здійснення охоронних заходів, контроль за додержанням встановленого режиму використання земель та виконання інших покладених на парк функцій є істотно ускладненими або неможливими.
Отже, хоча встановлення меж території природно-заповідного фонду передбачає участь низки суб`єктів владних повноважень та здійснюється у визначеному законодавством порядку, саме Національний природний парк «Дворічанський» є безпосереднім користувачем відповідних земель та суб`єктом, в інтересах якого здійснюється така процедура.
Саме тому НПП «Дворічанський» не може вважатися стороннім учасником відповідних правовідносин або особою, на яку не поширюються обов`язки щодо забезпечення вчинення дій щодо оформлення земель природно-заповідного фонду.
Додатково колегія суддів враховує, що рішеннями Дворічанської селищної ради від 10.12.2021 №4328-VIII та від 23.12.2021 №5138-VIII відповідачу було відмовлено не з підстав відсутності у нього компетенції, правосуб`єктності або права звернення із відповідними клопотаннями.
Як було зазначено вище, зазначені рішення містять зауваження виключно до змісту поданої документації, графічних матеріалів та місця розташування земельних ділянок.
За таких обставин твердження відповідача про відсутність у нього повноважень щодо забезпечення оформлення земель природно-заповідного фонду є безпідставними.
Доводи апелянта стосовно того, що Указом Президента України від 11.12.2009 року № 1044 «Про створення національного природного парку «Дворічанський», було доручено Міністерству екології та природних ресурсів України, Міністерству аграрної політики та продовольства, Державному агентству земельних ресурсів, Державному агентству лісових ресурсів, Харківській обласній державній військовій адміністрації відповідно до повноважень вжити відповідних заходів для виконання відповідного завдання для вирішення питання щодо розробки проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок і проєкту землеустрою з організації та встановлена меж території НПП «Дворічанський», отримання державних актів на право постійного користування земельними ділянками до 01.12.2011 року, спростовується змістом вказаного вище Указу Президента України від 11.12.2009 року № 1044, в якому не наведено перелік вказаних вище суб`єктів владних повноважень з покладенням на них наведених апелянтом обов`язків. 
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що висновки суду першої інстанції не враховують безпекову ситуацію, тимчасову окупацію частини території Харківської області та інші наслідки збройної агресії рф.
Беззаперечно, зазначені обставини вплинули на діяльність Національного природного парку «Дворічанський». Водночас вони не спростовують висновків суду першої інстанції у даній справі.
Як убачається з матеріалів справи, ключові події, що стали підставою для виникнення спірних правовідносин, зокрема прийняття Дворічанською селищною радою рішень від 10.12.2021 №4328-VIII та від 23.12.2021 №5138-VIII про відмову у погодженні та затвердженні документації із землеустрою, відбулися ще до початку повномасштабного вторгнення рф та введення воєнного стану.
При цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме обставини тимчасової окупації, відсутності доступу до окремих об`єктів або інші наслідки збройної агресії були безпосередньою та єдиною причиною неможливості усунення встановлених недоліків документації чи вчинення інших юридично значимих дій, необхідних для продовження відповідної процедури.
Отже, обставини, пов`язані з воєнними діями та тимчасовою окупацією, не можуть пояснювати виникнення спірної ситуації та первинний розвиток спірних правовідносин, а відтак самі по собі не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин щодо невжиття відповідачем усіх залежних від нього заходів для реалізації процедури встановлення меж території НПП «Дворічанський».
Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що наявність окремих дій відповідача, спрямованих на оформлення земель природно-заповідного фонду, сама по собі не виключає протиправної бездіяльності.
Вирішальним у даному випадку є не факт направлення окремих звернень чи здійснення листування з органами державної влади та місцевого самоврядування, а те, чи вжив відповідач усіх залежних від нього заходів, необхідних для досягнення передбаченого законом результату.
Колегія суддів звертає увагу, що встановлення меж території НПП «Дворічанський» у натурі (на місцевості) є завершальним етапом відповідної землевпорядної процедури та безпосередньо залежить від належної підготовки, погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду.
Саме тому рішення Дворічанської селищної ради від 10.12.2021 №4328-VIII та від 23.12.2021 №5138-VIII про відмову у погодженні та затвердженні поданої документації із землеустрою фактично унеможливили подальше встановлення в натурі меж спірної частини території Парку площею 658,8 га до усунення виявлених недоліків документації або вчинення інших передбачених законодавством дій.
Отже, у межах даного спору визначальним є не сам факт існування проєкту землеустрою чи здійснення окремих підготовчих заходів, а належне реагування відповідача на виявлені органом місцевого самоврядування недоліки та вчинення подальших дій, необхідних для продовження відповідної процедури.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, після отримання зазначених рішень відповідач не довів усунення виявлених недоліків документації, оскарження прийнятих рішень або вчинення інших належних та можливих за конкретних обставин дій, спрямованих на продовження процедури встановлення меж території НПП «Дворічанський».
При цьому колегія суддів враховує, що рішення Дворічанської селищної ради від 10.12.2021 №4328-VIII та від 23.12.2021 №5138-VIII були прийняті до початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації та введення воєнного стану. Тому посилання апелянта на обставини воєнного часу не спростовують висновків суду першої інстанції, зроблених за результатами виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 25.07.2024 у справі №520/420/22, щодо оцінки підстав відмови органу місцевого самоврядування та перевірки того, чи вжив відповідач усіх залежних від нього заходів для продовження процедури встановлення меж території НПП «Дворічанський».
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів вжиття всіх залежних від нього заходів для реалізації передбаченої законом процедури встановлення меж території Національного природного парку «Дворічанський».
Щодо способу захисту, обраного судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що він є належним та ефективним. Визнання бездіяльності протиправною без одночасного зобов`язання відповідача забезпечити проведення робіт з винесення меж і оформлення землевпорядної документації не забезпечило б реального поновлення порушеного інтересу держави. Зобов`язання відповідача діяти відповідно до чинного законодавства не підміняє собою дискрецію інших органів та не означає автоматичного надання земельної ділянки у користування поза встановленою процедурою. Воно лише покладає на відповідача обов`язок організувати і забезпечити ті дії, які він повинен був здійснити для належного оформлення території природно-заповідного фонду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин і не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Апеляційна скарга фактично повторює позицію відповідача, яка вже була предметом оцінки суду першої інстанції, та зводиться до перекладання відповідальності за невиконання обов`язку на інші органи. Однак така позиція не узгоджується з установленими обставинами справи, оскільки відповідач не довів, що після отримання відмов Дворічанської селищної ради вжив усіх необхідних і можливих заходів для усунення перешкод, продовження процедури та досягнення передбаченого законом результату.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного природного парку "Дворічанський" - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 по справі № 520/420/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій