Справа № 420/20095/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області щодо відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2 та скасувати рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну №510345000002950;
- визнати протиправними дії Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області щодо відкликання посвідки на постійне проживання виданої ОСОБА_2 та скасувати рішення про відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області поновити дозвіл на імміграцію в ОСОБА_3 ;
- зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області поновити посвідку на постійне проживання громадянину Зейналову ОСОБА_4 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 09.10.2020 року йому було надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію», та 26.10.2020 року було видано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 строком дії до 23.10.2030 року. Водночас, 11.06.2026 року ГУ ДМС в Одеській області з посиланням на п.п. 2, 3 ч.1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» прийняло рішення №510345000002950 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , та рішення №510322600009923 про відкликання його посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 .
Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями міграційного органу, позивач вирішив звернутися до суду з вказаним адміністративним позовом.
Ухвалою суду у справі №420/20095/26 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ч.5 ст.262 КАС України. Вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи в електронній формі. 
Під час розгляду справи від представника Головного управління ДМС в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що викладена в поданні ГУ НП в Одеській області інформація та встановлені ГУ ДМС в Одеській області обставини, є достатніми підставами для прийняття рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п. 2, 3 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» та про відкликання посвідки на постійне проживання згідно до п.п.1 п.64 Постанови №321. Подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання позивача в Україні, підготовлене службою в межах компетенції, визначеної Законом України «Про Національну поліцію України». Крім того, позивачем не оскаржувалось ані в адміністративному, ані в судовому порядку правомірність прийняття Головним управлінням Національної поліції України в Одеській області такого подання та не перевірялась достовірність встановлених у ньому обставин. Отже, за умови встановленої загрози національній безпеці, громадському порядку з боку позивача про що зазначено в поданні ГУ НП в Одеській області від 04.06.2026 року №199224-26 , а також з урахуванням відсутності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, у ГУ ДМС в Одеській області були наявні підстави до прийняття рішень про відкликання позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні. Беручи до уваги вищенаведене, з метою унеможливлення та припинення зловживань правовим статусом іноземцями, які прибули на постійне проживання а також враховуючи, що діяльність позивача є однією з потенційних загроз національним інтересам і державній безпеці, відповідно до вимог Закону України «Про імміграцію», Порядку №1983, Постанови №321, ГУ ДМС в Одеській області 11.06.2026 прийнято рішення №510345000002950 про відкликання дозволу позивача на імміграцію в Україну та №510322600009923 про відкликання його посвідки на постійне проживання.
Також від представника Головного управління ДМС в Одеській області до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі №420/20095/26 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головне управління Національної поліції в Одеській області, посилаючись на те, що підставою для прийняття оскаржуваних рішень міграційного органу стало подання Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04.06.2026 року №199224-26.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не заперечує, що у різні періоди перебування на території України він притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, водночас, позивач не ігнорував сплату штрафів. Сплачуючи штрафи, позивач також наповнював державний бюджет України. Проте, не лише наповнення бюджету країни є життєво необхідним для забезпечення оборони України, а й допомога Збройним Силам України - добровільна підтримка української армії, що включає фінансові донати, закупівлю техніки та волонтерство, що також здійснює позивач. Отже, особу позивача слід оцінювати з урахуванням всіх аспектів його життя в Україні, його внеску у розвиток олімпійської боротьби, його допомогу Збройним Силам України і його бажання продовжувати своє життя в Україні. Окрім того, щодо посилань відповідача на притягнення позивача до кримінальної відповідальності сторона позивача зауважила, що особа вважається притягнутою до кримінальної відповідальності з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду, проте, жодних доказів, які б підтверджували наявність обвинувального вироку щодо ОСОБА_1 , відповідачем не надано.
Додатково від представника позивача до суду наданий лист Управління патрульної поліції від 05.08.2026 року про відсутність заборгованості по постановам у ОСОБА_1 .
Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Судом під час розгляду справи встановлено наступне.
Громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_5 вперше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління ДМС в Одеській області із заявою про надання йому дозволу на імміграцію в Україні, оскільки він понад два роки перебував у шлюбі з громадянкою України - ОСОБА_6 . 
Разом з тим, рішенням ГУ ДМС в Одеській області від 23.06.2020 року №51034300003343 позивач отримав відмову в наданні дозволу на імміграцію на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», яку пізніше оскаржив в судовому порядку.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року по справі №420/5980/20, ГУ ДМС в Одеській області було повторно розглянуто заяву позивача, з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків, та правової оцінки суду, внаслідок чого 09.10.2020 року ГУ ДМС в Одеській області було прийнято рішення №382988 про надання йому дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію».
Також, 26.10.2020 року позивача було документовано ГУ ДМС в Одеській області посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_2 , строком дії до 26.10.2030 року.
Водночас, 05.06.2026 року до ГУ ДМС в Одеській області надійшло подання Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04.06.2026 року №199224-26 про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні позивачу у відповідності до вимог пунктів 2, 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».
Відповідно до інформації, зазначеної у поданні ГУ НП в Одеській області від 04.06.2026 року №199224-26, вбачається, що позивач протягом тривалого часу систематично не дотримувався вимог чинного законодавства України, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень. Однак, належних висновків останній для себе не зробив та продовжував ігнорувати встановленні державою правила поведінки. Своїми вчинками позивач демонструє зневажливе ставлення до вимог законодавства України та загальноприйнятих норм суспільного життя, що свідчить про відсутність належної законослухняної поведінки та небажання дотримуватися покладених на неї обов`язків. У різні періоди перебування на території України ОСОБА_5 притягувався до адміністративної відповідальності, про що свідчать: постанова серії ЕНА №4405716 від 01.04.2025 за частиною першою статті 122 КУпАП; постанова серії ЕНА №4875591 від 02.05.2025 за частиною першою статті 122 КУпАП; постанова серії ЕНА №6048503 від 30.10.2025 за частиною першою статті 122 КУпАП; постанова серії ЕНА №6146554 від 13.11.2025 за частиною другою статті 122 КУпАП; постанова серії ЕНА №6534867 від 19.01.2026 за частиною другою статті 122 КУпАП; постанова серії ЕНА №6577841 від 28.01.2026 за частиною другою статті 122 КУпАП; постанова серії ЕНА №6654501 від 12.02.2026 за частиною другою статті 122 КУпАП; постанова серії ЕНА №7190256 від 13.05.2026 за частиною другою статті 122 КУпАП. Позивач не лише неодноразово допускав порушення вимог законодавства України, а й ухилявся від виконання законних рішень уповноважених органів про накладення адміністративних стягнень, що свідчить про свідоме нехтування законом, відсутність поваги до встановленого правопорядку та небажання дотримуватися правил перебування іноземців на території держави. Враховуючи, що всі внутрішні податки та штрафи виступають одним з джерел наповнення держбюджету, яким передбачено фінансування Збройних Сил України, а системне ігнорування законів (включно зі штрафами) негативно впливає на стан правопорядку, то в умовах війни зазначене є додатковою загрозою національній безпеці. Крім того, позивач притягувався до кримінальної відповідальності, про що свідчать матеріали, внесені до ЄРДР: №1201716040002860 від 13.07.2017 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 296 КК України; №12020161500001154 від 18.06.2020 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 296 КК України. Правоохоронними органами здійснювалась перевірка інформації, отриманої відповідно до вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та установлено, що позивач виступає за підтримання та пропагування з-поміж представників криміналітету, зокрема молоді, «злодійських традицій». Він намагається сприяти лідерам 2 організованих злочинних угруповань, які діють на території Одещини, а також збільшувати масштаби їхньої злочинної діяльності. Наведені відомості перевірялись відповідно до вимог, визначених статтями 4-8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», та є інформацією з обмеженим доступом, яка не може бути надана. Систематичне порушення позивачем вимог законодавства України, неодноразове притягнення до адміністративної, кримінальної відповідальності, відсутність належної законослухняної поведінки свідчать про неповагу останнього до законів України та створюють загрозу громадському порядку. Наведені вище факти є підставами для відкликання посвідки на постійне проживання відповідно до положень: 1) Стратегії національної безпеки України, затвердженої Указом Президента України від 14.09.2020 року №392/2020; 2) пунктів 2. З статті 12 Закону України «Про імміграцію». З огляду на викладене, у поданні зазначено, що ГУ НП в Одеській області вважає за доцільне ухвалити рішення про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 , а також ужити відповідних заходів щодо скорочення терміну перебування та заборону в`їзду на територію України громадянинові Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 .
Отримавши вищевказані відомості, зазначені у поданні ГУ НП в Одеській області від 04.06.2026 року №199224-26, Відділом імміграції та обробки заяв про оформлення посвідки на постійне проживання управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС України в Одеській області було оформлено висновок про відкликання рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , який був затверджений начальником ГУ ДМС в Одеській області 11.06.2026 року.
11.06.2026 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області було прийнято рішення №510345000002950 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2 на підставі п.п. 2,3 ч.1 ст.12 Закону України “Про імміграцію”. 
Також 11.06.2026 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області було прийнято рішення №510322600009923 про відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 на підставі пп. 1 п.64 Порядку №321 від 25.04.2018 року. 
Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями міграційного органу, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Дослідивши зміст адміністративного позову, відзиву, відповіді на відзив, а також наданих до суду письмових доказів у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
За ч.1 ст.26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 23.09.2011 року №3773-VI (далі – Закон №3773-VI) посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Згідно ч.1 ст.4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.
За ч.1 ст.26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. 
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства врегульовано Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року №2491-ІІІ (далі - Закон №2491-ІІІ).
Відповідно до ст.1 Закону №2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
За п.п. 2 та 3 ч.1 ст.12 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію відкликається органом, що його надав, якщо: 
- дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 
- це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.
Відповідно до ст.13 Закону №2491-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення. Відкликана або визнана недійсною посвідка підлягає вилученню центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону.
Особа, стосовно якої прийнято рішення про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, повинна виїхати з України протягом строку, визначеного рішенням про примусове повернення.
Підпунктом 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 передбачено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».
За приписами п.п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983 (далі – Порядок №1938), дозвіл на імміграцію відкликається або визнається недійсним органом, що його надав.
Питання щодо відкликання або визнання недійсним дозволу мають право порушувати ДМС, територіальні органи ДМС та територіальні підрозділи ДМС, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, функціональні підрозділи Центрального управління СБУ, органи військової контррозвідки СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо було встановлено обставини, за яких дозвіл на імміграцію підлягає відкликанню відповідно до статті 12 Закону України “Про імміграцію” або визнанню недійсним відповідно до статті 12-1 Закону України “Про імміграцію”.
У разі коли ініціатором відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення таким органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для відкликання або визнання недійсним дозволу, визначених статтями 12, 12-1 Закону України “Про імміграцію”, яке разом з матеріалами, що підтверджують такі підстави (за відсутності визначених законом заборон для їх передачі або розголошення), надсилається до органу ДМС, який надав такий дозвіл.
ДМС, територіальні органи ДМС і територіальні підрозділи ДМС у місячний строк з дня надходження подання щодо відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб. На підставі результатів аналізу зазначеної інформації приймається відповідне рішення.
Рішення про відкликання дозволу на імміграцію згідно з додатком 3 або визнання недійсним дозволу на імміграцію згідно з додатком 4 формується за допомогою відомчої інформаційної системи ДМС та підписується Головою ДМС або його заступником, керівником/заступником керівника територіального органу ДМС, керівником/заступником керівника територіального підрозділу ДМС шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису. У випадку відсутності технічної можливості підписання рішення шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису таке рішення підписується власноручно та сканується особою, яка його підписала, із застосуванням засобів відомчої інформаційної системи ДМС до заяви про надання дозволу на імміграцію.
Про прийняте рішення протягом п`яти календарних днів письмово повідомляється ініціатору відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію. У разі коли ініціатором відкликання є іммігрант, копія рішень про відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше трьох робочих днів з дня їх прийняття надсилаються рекомендованим листом іммігранту на адресу, зазначену в його заяві про відкликання дозволу на імміграцію.
Копії рішень про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше трьох робочих днів з дня їх прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання або на останню відому ДМС, територіальному органу ДМС або територіальному підрозділу ДМС адресу або вручаються їй.
Інформація про рішення щодо відкликання або визнання недійсною посвідки на постійне проживання, прийняте одночасно з рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію, надається Держприкордонслужбі в порядку, визначеному законодавством.
Як було встановлено судом під час розгляду справи, дозвіл на імміграцію позивача був скасований на підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 12 Закону №2491-III, а саме через те, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, та це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.
Підставою для прийняття такого рішення стало подання Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04.06.2026 року №199224-26 про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні позивачу у відповідності до вимог пункту 2, 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».
Згідно зазначеного подання від 04.06.2026 року №199224-26 вказано, що позивач у період з 2025-2026 років неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 статті 122 КУпАП, притягувався до кримінальної відповідальності, сприяв лідерам 2 організованих злочинних угруповань, які діють на території Одещини, а також збільшував масштаби їх злочинної діяльності.
Водночас, Верховний Суд у постановах від 13.11.2019 року у справі №815/3651/17 та від 13.06.2019 року у справі №825/2971/14 зазначив, що статтею 12 Закону №2491-III встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого слідує, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта. Отже, скасування дозволу на імміграцію можливе за умови встановлення конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме іммігрантом протиправних дій відповідно до статті 12 Закону №2491-III.
Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України), достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).
Як визначено ч.2 статті 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 ч. 2 КАС України).
Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши зміст висновку про відкликання рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , затверджений начальником ГУ ДМС в Одеській області 11.06.2026 року, суд зазначає, що відповідачем в основу прийнятого рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україину покладено лише подання Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04.06.2026 року №199224-26 без жодної додаткової перевірки інформації щодо вчинення або можливості вчинення позивачем конкретних протиправних дій саме на шкоду державній безпеці України, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України.
Відповідач обмежився тим, що інформація, викладена у поданні, складала достатні підстави для прийняття рішення про відкликання позивачу дозволу на імміграцію в Україну.
Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2020 року у справі №480/296/19 зазначив, що таке подання не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства на відміну від рішення органу ДМС.
Тож обґрунтованість такого подання має перевірятися органом ДМС, який на підставі цього подання приймає рішення, яке у свою чергу повинно відповідати критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, на відповідність яких його і має перевірити адміністративний суд.
Отже, орган ДМС при прийнятті рішення повинен виходити із конкретних обставин, ураховувати особу іммігранта, його спосіб життя та поведінку, а також оцінити чи є достатньою наявна у нього інформація для прийняття відповідного рішення з огляду на те, які наслідки воно матиме для іммігранта.
Однак, з вищевказаного висновку про відкликання рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , затвердженого начальником ГУ ДМС в Одеській області 11.06.2026 року, на підставі якого прийняті оскаржувані рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 11.06.2026 року, вбачається, що відповідач не перевіряв та не досліджував будь-які інші документи та докази, окрім подання Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04.06.2026 року №199224-26.
Відповідач обмежився констатацією факту наявності цього подання, як достатньої підстави для прийняття спірного рішення.
Крім цього, при прийнятті рішень про скасування дозволу на імміграцію, суб`єкту владних повноважень слід враховувати усі обставини, що мають значення: проживання іноземця або особи без громадянства на території України разом із родиною, тривалість періоду проживання на території України, наявність подружжя із громадянством України, наявність дітей та підстави їх перебування в Україні у сукупності з обставинами вчинення будь-яких дій, які є підставою для скасування дозволу на імміграцію.
Суд зазначає, що відповідач, скасовуючи дозвіл на імміграцію позивача, мав би також виходити з правових та фактичних наслідків такої дії, а тому був зобов`язаний обґрунтувати суттєву суспільну необхідність прийняття такого рішення.
Вищевказана правова позиція також була висловлена у постанові П?ятого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024 року по справі №420/28183/23.
При цьому, за приписами частини 6 ст. 78 КАС України для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою обов`язковими є лише вирок суду в кримінальному провадженні або ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили.
За таких умов суд не враховує посилання міграційного органу на те, що позивач притягувався до кримінальної відповідальності, оскільки матеріали справи не містять належних доказів винесення обвинувальних вироків, що набрали законної сили, відносно позивача, здійснення досудового розслідування за фактами вчинення злочинної діяльності позивача у складі організованих злочинних угруповань, які б підтверджували висновки ГУ НП в Одеській області про наявність з боку позивача загроз національній безпеці України, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України.
Щодо посилань у поданні Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04.06.2026 року №199224-26 на неодноразове притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 122 КУпАП (перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху), та несплату відповідних штрафів, то суд з цього приводу зазначає, що факт відсутності заборгованості по штрафам, накладеним на позивача на підставі постанов про накладення адміністративних стягнень, підтверджується наданим до суду листом Управління патрульної поліції від 05.08.2026 року. Окрім того, відповідачем за час розгляду справи не було надано доказів ухилення позивача від виконання законних рішень уповноважених органів про накладення адміністративних стягнень
Таким чином, відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів, що дії позивача загрожують національній безпеці України, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України. Позивачем, в свою чергу, зазначені обставини заперечуються.ё 
Згідно приписів частини 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідачем не доведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення від 11.06.2026 року №510345000002950 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну позивача, ним було дотримано такий елемент критерію «необхідності у демократичному суспільстві», як принцип пропорційності, який вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень. За встановлених обставин справи, на думку суду, оскаржуване рішення є «невиправдано суворим», оскільки призведе до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої, доведеної у встановленому законом порядку, вини останнього. З огляду на вищевикладене суд доходить висновку, що оскаржуване рішення від 11.06.2026 року №510345000002950 є необґрунтованим, а тому протиправним, а позовні вимоги про його скасування такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДМС України в Одеській області про відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Пов`язаними між собою можна уважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.
Суд зазначає, що в позовній заяві ОСОБА_1 заявлено кілька вимог, які виникли із спільного юридичного факту, тобто мають єдину підставу позову.
Відповідно до пп.1 п.64 Порядку №321 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».
Згідно п.65 Порядку №321 рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.
Відповідно до п.78 Порядку №321 рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.
Отже, позовні вимоги в частині оскарження рішення про відкликання посвідки на постійне проживання позивача є похідними від позовних вимог щодо оскарження рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну, а відтак, враховуючи визнання протиправним та скасування судом рішення відповідача від 11.06.2026 року №510345000002950 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну, рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 11.06.2026 року про відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 також є протиправним та підлягає скасуванню.
Задля ефективного захисту порушених прав позивача суд також вважає за необхідне зобов`язати Головне управління ДМС України в Одеській області поновити дозвіл на імміграцію в Україну, а також поновити посвідку на постійне проживання громадянину Зейналову Насібу.
При цьому зазначені способи захисту прав та інтересів позивача (визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень, та зобов`язання відповідача вчинити певні дії) є, на думку суду, достатніми, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання окремо протиправними дій Головного управління ДМС України в Одеській області щодо відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання слід відмовити, як таких, що заявлені зайво.
Суд також відмовляє в задоволенні клопотання Головного управління ДМС в Одеській області про залучення до участі у справі №420/20095/26 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головного управління Національної поліції в Одеській області, з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.2 ст.49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.
Згідно ч.ч.4-5 ст.49 КАС України у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.
Предметом спору у справі №420/20095/26 є рішення Головного управління ДМС України в Одеській області про відкликання дозволу на імміграцію в Україну та рішення про відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 . При цьому судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних рішень міграційного органу стало подання Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04.06.2026 року №199224-26.
Разом з цим, зазначені обставини не свідчать про те, що вирішення спору по суті між сторонами безпосередньо буде впливати на права та обов`язки Головного управління Національної поліції в Одеській області. Факт того, що Головне управління Національної поліції в Одеській області надіслало до міграційного органу подання від 04.06.2026 року №199224-26 не свідчить, на думку суду, про наявність підстав для залучення Головного управління Національної поліції в Одеській області до участі у цій справі в якості третьої особи. 
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2 129,92 грн. з Головного управління ДМС України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 72-77, 90, 241-246, 255, 257-262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС України в Одеській області №510345000002950 від 11.06.2026 року про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2 .
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС України в Одеській області №510322600009923 від 11.06.2026 року про відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління ДМС України в Одеській області поновити дозвіл на імміграцію в ОСОБА_3 .
Зобов`язати Головне управління ДМС України в Одеській області поновити посвідку на постійне проживання ОСОБА_2 .
Стягнути з Головного управління ДМС України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 2 129,92 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та п.п.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повне найменування учасників справи:
Позивач – ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, код ЄДРПОУ 37811384).

Суддя О.В. Білостоцький