Справа № 583/4600/25
2/583/95/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2026 року м. Охтирка
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючої судді Семенової О.С.,
за участю секретаря
судового засідання Гайдейчук К.В., 
учасників справи:
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 в м. Охтирка справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Зіньковський Іван Михайлович, про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та в порядку спадкування,
УСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Яценка Д.І., 02 жовтня 2025 року звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 15 вересня 1973 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Від цього шлюбу в них народилися діти: сини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ЇЇ чоловік ОСОБА_5 14 вересня 1990 року отримав в порядку спадкування недобудований житловий будинок, процент готовності якого складав 38% з надвірними будівлями: сарай – Б, гараж – В, ворота № 1, паркан № 2, розташований на земельній ділянці площею 910 кв м за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради № 18 від 21 січня 1988 року спадкодавиці ОСОБА_7 було надано дозвіл на перебудову житлового будинку розміром 11,0 м х 10,8 м житловою площею 59,6 кв м по типовому проекту № С-10 на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 з індивідуальним доопрацюванням. У подальшому головним архітектором міста Бондару Миколі Петровичу було надано дозвіл на виконання будівельних робіт по будівництву житлового будинку розміром 10,48 м х 11,5 м за вказаною адресою по типовому проекту №С-10. Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради № 253 від 20 травня 1994 року ОСОБА_5 дозволено закінчити будівництво вказаного житлового будинку. Відповідно до акту Державної приймальної комісії від 20 липня 1994 року, затвердженого рішенням виконкому Охтирської міської ради від 04 серпня 1994 року, одноповерховий житловий будинок розміром 10,48м х 11,15 м загальною площею 92,6 кв м, житловою площею 54,7 кв м по АДРЕСА_1 зданий в експлуатацію. З акту поточних змін, складеним техніком Охтирського міжміського БТІ слідує, що станом на 13 серпня 1990 року вказаний житловий будинок перебудовувався та перебував на стадії будівництва, а станом на 20 квітня 1994 року будівництво було завершено, гараж перенесений на інше місце. З 03 жовтня 1995 року позивачка з чоловіком були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а з 04 липня 2000 року – їх син відповідач по справі ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер старший син позивачки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 75 років помер чоловік позивачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . На день його смерті разом з ним за однією адресою були зареєстровані вона та син ОСОБА_4 . 17 лютого 2025 року приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Зіньковським І.М. зареєстрована спадкова справа після смерті ОСОБА_5 за № 20/25.
02 вересня 2025 року вона звернулася до приватного нотаріуса Зіньковського І.М. з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку, що належала померлому чоловікові ОСОБА_5 . 08 вересня 2025 року їй було відмовлено приватним нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії, так як спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є вона як дружина, їх син ОСОБА_4 та син померлого сина ОСОБА_6 , за представленням онук ОСОБА_3 . Спадковий будинок за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до правовстановлюючих документів є особистою власністю померлого, оскільки він отримав його в порядку спадкування. Тому відсутні підстави для видачі їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, тобто вона має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину.
Не погоджуючись з таким підходом, вважає, що житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки 19 лютого 2025 року було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого станом на вказану дату є такі будівлі та споруди: житловий будинок А-І, гіпсоблок обкладений цеглою, житловою площею 54,7 кв м, масандра дощата, обкладена цеглою Ам, прибудова цегляна а, ганок цегляний а1, сарай металева конструкція Б, гараж залізо В, навіс металева конструкція Г, огорожа залізо - № 1,2. 24 лютого 2025 року були внесені відомості до Державного реєстру речових прав за № 58720015 про речове право власності померлого ОСОБА_5 на закінчений будівництвом об`єкт- житловий будинок загальною площею 140,5 кв м, житловою площею 54,7 кв м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважає, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 спірне домоволодіння було збільшено за рахунок спільних сімейних коштів подружжя та їх спільної праці, зокрема, збудовано безпосередньо сам будинок А-1 та навіс Г, а також поліпшувалися житлові умови, тому вона має право на частину цього домоволодіння, яка підлягає виключенню зі спадкової маси після смерті чоловіка. Крім цього вона має право на 1/6 частину цього будинку в порядку спадкування як спадкоємець за законом першої черги. Вона прийняла спадщину в установленому законом порядку, просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 14 жовтня 2025 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання / Т. 1 а.с. 71/.
03 листопада 2025 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, відповідно до якого він не визнає позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що позивачка невірно визначає правовий режим спірного домоволодіння, яке входить до складу спадщини після смерті його діда ОСОБА_5 , і є особистою його власністю, так як отримана хоча і в шлюбі, але в порядку спадкування. Посилання позивачки на істотне збільшення вартості будинку спільними трудовими та грошовими затратами / добудова об`єкту, який мав 38% готовності/, не дає підстави для визнання його спільною сумісною власністю подружжя. Підстав для видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя немає, тому всі спадкоємці мають рівні права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частині кожному / Т. 1 а.с. 83-86/.
Ухвалою суду від 24 грудня 2025 року було задоволено клопотання представника позивачки та призначено судову будівельно-технічну експертизу / Т. 1 а.с. 145-147/.
Ухвалою суду від 08 травня 2026 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті / Т. 1 а.с. 225/.
В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі.
Крім цього позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні надала пояснення про те, що в 1973 році зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , від цього шлюбу в них народилися два сина: ОСОБА_8 , 1974 року народження, та ОСОБА_9 , 1983 року народження, спочатку протягом одного року вони сім`єю проживали в її батьків, потім чоловік отримав двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у 1980-х роках знесли старий будинок батьків чоловіка та стали будувати новий, починаючи з фундаменту. Коли чоловік у 1990 році отримав в порядку спадкування після смерті своєї матері недобудований будинок на АДРЕСА_1 , вони стали його добудовувати, будували разом за рахунок спільної праці та вкладання спільних коштів, наймали працівників для кладки цегли, покрівлі даху. Вона готувала їжу для працівників, сама підносила доски, штукатурила стіни, білили вапном. Вони з чоловіком працювали, отримували стабільну заробітну плату, всі гроші йшли на будівництво, побудували мансарду, яка складається з двох кімнат, тамбур, 2 гаражі / один був, другий побудували/. В кімнатах робили перекриття, вікна, двері, сходи, підвели воду. Вона крім зарплати засаджувала город, вирощувала городину, яку продавала на базарі. Житлові умови після смерті матері чоловіка у 1990 році значно покращилися, вважає, що цей будинок є спільним майном подружжя, так як вони з чоловіком його будували разом, прожили у шлюбі 51 рік. Тому вона має право на частину цього будинку. В 1994 році новий будинок здали в експлуатацію, але продовжували його добудовувати. Квартиру приватизували на 4-х членів сім`ї в 1994 році, та залишили старшому синові ОСОБА_8 , а самі з молодшим сином перейшли жити в новий будинок. У 2000 році квартиру подарували ОСОБА_8 , з таким розрахунком, що квартира залишається йому, а будинок буде молодшому сину ОСОБА_9 . Після смерті сина ОСОБА_8 спадщину після нього прийняв його син ОСОБА_10 , відповідач по справі, який зараз претендує на 1/3 частину спадщину після смерті її чоловіка.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив /а.с. 230/. 
Відповідач ОСОБА_4 03 лютого 2026 року подав заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи без його участі / Т. 1 а.с. 172/. В ході підготовчого розгляду 07 листопада 2025 року він теж визнавав заявлені позовні вимоги.
Третя особа: приватний нотаріус Зіньковський І.М. подав заяву про розгляд справи без його участі, на виконання ухвали суду від 15 грудня 2025 року надав копію спадкової справи № 20/2025 / Т. 1 а.с. 80, 114, 235/.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи їх, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 15 вересня 1973 року /а.с. 22/.
Від цього шлюбу у подружжя народилися діти: сини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 / Т. 1 а.с. 23-24/.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 14 вересня 1990 року державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Бурбикою Т.А. за реєстровим № 234/1990, ОСОБА_5 , мешканець АДРЕСА_2 , отримав після смерті ОСОБА_7 недобудований житловий будинок з процентом готовності 38% з надвірними будівлями – сарай Б, гараж В, ворота № 1, паркан № 2, розташований на земельній ділянці розміром 910 кв м, розташований в АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Охтирською держнотконторою 16 травня 1986 року реєстровий № 1387 і зареєстроване в Охтирському БТІ 16 червня 1986 року реєстровий № 4064, оцінка майна 5256 руб, зареєстровано в реєстрі за № 3031, зареєстроване в БТІ 30 серпня 1994 року реєстровий № 4064 / Т. 1 а.с. 25/.
На підставі рішення міськвиконкому від 21 січня 1988 року ОСОБА_7 було надано дозвіл на право виконання будівельних робіт на перебудову житлового будинку розміром 11,0 м х 10,8 м житловою площею 59,6 кв м по типовому проекту № С-10 з індивідуальним доопрацюванням замість старого, який прийшов у непридатність на присадибній ділянці на АДРЕСА_1 / Т. 1 а.с. 26/, 16 лютого 1988 року ОСОБА_7 отримала будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в АДРЕСА_3 . 1 а.с. 27-30/.
На підставі рішення № 253 від 20 травня 1994 року виконавчого комітету Охтирської міської ради ОСОБА_5 надано дозвіл закінчити будівництво житлового будинку розміром 10,48 м х 11,15 м по ТП № С-10 за адресою: АДРЕСА_3 . 1 а.с. 31-32/. 
Відповідно до акту державного приймання в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 20 липня 1994 року жилий будинок з господарчими спорудами за АДРЕСА_1 зданий в експлуатацію /Т. 1 а.с. 33/.
З акту поточних змін слідує, що в ході обстеження жилого будинку з господарчими спорудами за АДРЕСА_1 20 листопада 1973 року було складено поетажний план; 21 квітня 1986 року – на присадибній ділянці перебудована веранда «а», побудований гараж «В», сарай «Б»; 23 грудня 1987 року – зміни відсутні; 13 серпня 1990 року – перебудований жилий будинок «А1Ж» на стадії будівництва; 20 квітня 1994 року – на присадибній ділянці добудований жилий будинок, гараж перенесений на інше місце / Т. 1 а.с. 21/.
ОСОБА_5 , ОСОБА_1 з 03 жовтня 1995 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 – з 04 липня 2000 року, що вбачається з будинкової книги / Т. 1 а.с. 35-38/.
ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 46 років помер син позивачки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Охтирка, актовий запис № 250, що підтверджено свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 / Т. 1 а.с. 39/.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 75 років помер чоловік позивачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м. Охтирка, актовий запис № 574, що підтверджено свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2 / Т. 1 а.с. 40-41/.
На день смерті ОСОБА_5 за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено довідкою квартального уповноваженого від 11 серпня 2025 року за № 115 / Т. 1 а.с. 42/.
17 лютого 2025 року після смерті ОСОБА_5 зареєстрована спадкова справа № 20/2025 / Т. 1 а.с. 43/.
Відповідно до інформаційної довідки КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-будівельних робіт» від 19 лютого 2025 року № 138, виданої ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з даними інвентаризації станом на 19 лютого 2025 року розташовані такі будівлі та споруди: А-1 житловий будинок гіпсоблок, обкладений цеглою, розміром 54,7 кв м; Ам мансарда дощаті стіни, обкладені цеглою; а прибудова стіни цегляну; а1 ганок цегляний; Б сарай металева конструкція; В гараж залізо; Г навіс металева конструкція; № 1,2 огорожа залізо. Одноповерховий житловий будинок, складається з 3-х житлових кімнат загальною площею 140,5 кв м; рік будівництва житлового будинку – 1994. Примітка: при обстеженні домоволодіння побудованих будівель, споруд та перепланувань без дозвільних документів не виявлено. «Г» будівля полегшеної конструкції без улаштування фундаменту, дозволу не потребує згідно з Постановою КМУ № 488 від 12 травня 2023 року. Загальна площа збільшилася на 47,9 кв м за рахунок того, що в Акті державного приймання в експлуатацію індивідуального житлового будинку була включена тільки корисна площа 92,6 кв м без площі масандри. Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи та поданих власником документів, право власності на вказане домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Охтирською держнотконторою 14 вересня 1990 року, реєстр 3031, Акту державного приймання в експлуатацію індивідуального житлового будинку, затвердженого державною приймальною комісією 20 липня 1994 року / Т. 1 а.с. 44-47/.
Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 2025 року у приватну власність ОСОБА_5 не передавалася, що підтверджено довідкою Охтирської міської ради від 13 травня 2025 року № 01-05/1371 / Т. 1 а.с. 48/.
24 лютого 2025 року відомості про завершений будівництвом об`єкт житловий будинок загальною площею 140,5 кв м, житловою площею 54,7 кв м за адресою: АДРЕСА_1 , внесені до Державного реєстру речових прав / Т. 1 а.с. 49/.
12 серпня 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Зіньковського І. М. з заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право власності в порядку спадкування на 1/6 частину спадкового майна / Т. 1 а.с. 54/.
08 вересня 2025 року приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Зіньковський І. М. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії – видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , посилаючись на те, що спадковий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є його особистою власністю, оскільки належить йому в порядку спадкування. Тому всі спадкоємці мають рівні права на видачу свідоцтва про право на спадщину законом по 1/3 частині кожному / Т. 1 а.с. 54/.
В судовому засіданні досліджувалися матеріали спадкової справи № 20/2025, зареєстрованої після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , з яких слідує, що заяви про прийняття спадщини після його смерті подали: ІНФОРМАЦІЯ_8 його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 його онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , за правом представлення після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 / Т. 1 а.с. 114-133/.
Відповідно до висновку експертів № 99/479 за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 10 квітня 2026 року вартість житлового будинку будівельною готовністю 38%, сараю Б, гаражу В, воріт № 1 та огорожі № 2 станом на 14 вересня 1990 року становила 5256,00 руб; в період часу з 14 вересня 1990 року до 12 жовтня 2024 року, дня смерті ОСОБА_5 , у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , виконаний такий обсяг робіт: добудовано та введено в експлуатацію житловий будинок «А-1» / добудовані стіни 20%, перегородки 20%, улаштовано перекриття, покрівлю, вікна, двері, підлогу, сходи, опорядження, прибудову, ганок, усі інженерні мережі/; побудовано: мансарду «Ам»; прибудову «а» до житлового будинку, ганок «а1», ймовірно навіс «Г»; перебудовано сарай «Б», замінено огорожу «№2» з дерев`яної на металеву. Вартість фактично виконаних будівельних робіт у період з 14 вересня 1990 року до 12 жовтня 2024 року, в тому числі, вартість будівельних робіт. Використаних під час проведення будівельних робіт у житловому будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у цінах станом на 12 жовтня 2024 року становить 2194468,00 грн.
Крім того, вартість робіт, які ймовірно виконані у цей проміжок часу, у цінах на 12 жовтня 2024 року становить 138909,00 грн.
Фактично виконані у період з 14 вересня 1990 року до 12 жовтня 2024 року будівельні роботи у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , належать до робіт нового будівництва.
Ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 12 жовтня 2024 року становить 2504000,00 грн.
Збільшення вартості житлового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , ум період з 14 вересня 1990 року до 12 жовтня 2024 року є істотним з економічної точки зору / Т. 1 а.с. 179-215/.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надав пояснення про те, що з 1989 року проживає на АДРЕСА_4 , по сусідству проти його господарства позивачка з чоловіком будували будинок, знесли старий і побудували новий разом, позивачка завжди була поруч з чоловіком, готувала їжу для найманих працівників, мазала будинок глиною з соломою, він теж допомагав їм по сусідські. Побудували великий двоповерховий будинок з білої цегли, провели опалення, воду, завозились будівельні матеріали - цеглу, щебінь, поставили металевий паркан, позивачка його фарбувала. Після смерті чоловіка нічого в будинку не робили. 
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні надала пояснення про те, що разом з позивачкою 34 роки працювали в ресторані в кондитерському цеху, в них були дружні відносини, тому знала, що вона з чоловіком будували новий будинок на місті старої хати батьків чоловіка. В той час вони жили біля м`ясокомбінату на АДРЕСА_3 , чоловік отримав квартиру, в них було два сини: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Коли побудували будинок, то перейшли з молодшим сином в новий будинок, а квартиру залишили старшому синові ОСОБА_8 . Позивачка працювала, але зарплата була невеликою, тому вона часто відпрошувалася з роботи, щоб приймати участь в будівництві – місила розчин, готувала їжу найманим працівникам, купували та самі клеїли шпалери. Побудували новий двоповерховий будинок з білої цегли, який має три кімнати, прихожу, обладнаний другий поверх, поставили новий металевий паркан, ворота, у дворі є гараж, сарай.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надала пояснення про те, що проживає на АДРЕСА_5 з 1985 року, з позивачкою познайомилася у 1992 році, коли разом їздили до Польщі возили товар на продаж, тоді дізналася, що вони будували новий будинок на цьому провулку. Їй відомо, що позивачка приймала участь у будівництві, носила цеглу, подавала розчин, годувала будівельників, в середині будинку позивачка з чоловіком все робили самі, купували будівельні матеріали – цеглу, дерево.
В матеріалах справи є рахунок-фактура від 20 липня 1987 року на цемент 20х50 в кількості 1000 за ціною 60 руб, накладна № 7077 від 09 жовтня 1990 року про купівлю цегли в кількості 1000 шт за ціною 85 руб, квитанція до прибуткового касового ордеру про прийняття предоплати від ОСОБА_1 за пластикове вікно в сумі 300,00 грн від 26 вересня 2008 року / Т. 1 а.с. 56-60/, а також світлини, на яких зображені позивачка з чоловіком та іншими особами на будівництві / Т. 1 а.с. 62-65/. 
З відомостей, наданих Пенсійним фондом України слідує, що ОСОБА_1 з 1972 року до 2008 року працювала, з 2004 року їй призначена пенсія, з них з 01 січня 1991 року до 14 серпня 2008 року працювала ВАТ «Охтирський м`ясокомбінат» / Т. 2 а.с. 11-13/
В судовому засіданні досліджувалися матеріали інвентарної справи на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , з яких слідує, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Охтирським міськвиконкомом 01 березня 1994 року ОСОБА_6 був власником частини вказаної квартири, 05 квітня 2000 року був посвідчений договір дарування йому частин цієї квартири Охтирською міською державною нотаріальною конторою, реєстр 1-378 АВК -181770. 
З 20 листопада 2020 року власником цієї квартири є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М. від 20 листопада 2020 року, реєстровий № 612 / Т. 2 а.с. 24-27/.
Ці документи підтверджують пояснення позивачки щодо дарування частин, що належали їй, чоловікові та сину ОСОБА_9 , сину ОСОБА_8 після її приватизації.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» / в редакції станом на 29 липня 1994 року/ майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Оскільки правовідносини щодо придбання майна подружжям виникли у 1990-х роках, то слід застосовувати норми законодавства, які діяли на той час, а саме КпШС УРСР/ який діяв до 01 січня 2004 року/, а після 01 січня 2024 року – норми СК України.
Стаття 22 КпШС УРСР визначала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначено статтею 60 СК України, а також статтями 24, 25 КпШС УРСР.
За змістом статті 24 КпШС УРСР майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.
Указана норма закріплена також у частині першій статті 57 СК України, відповідно до якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Статтею 25 КпШС, частиною першою статті 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.
Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.
У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.
Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами.
Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості саме по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 успадкував відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 14 вересня 1990 року Охтирською державною нотаріальною конторою, недобудований житловий будинок, процент готовності якого становив 38% з надвірними будівлями: сарай Б, гараж В, ворота № 1, паркан № 2 за адресою: АДРЕСА_1 . 62% вказаного домогосподарства, яке станом на 19 лютого 2025 року складалося з житлового будинку, мансарди, прибудови, ганку, сараю, гаражу, навісу, огорожі/ зводилися, фінансувалися та вводилися в експлуатацію під час шлюбу, тобто є результатом спільної праці та коштів подружжя. Об`єкт незавершеного будівництва перетворився на повноцінний житловий будинок.
Таким чином суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання нерухомого майна, домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачкою права власності на частину цього майна.
Щодо визнання за позивачкою права власності на 1/6 частину спадкового майна, домоволодіння АДРЕСА_1 , суд зазначає про таке.
Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття.
В судовому засіданні встановлено, що позивачка є спадкоємцем за законом першої черги як дружина померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , спадщину прийняла шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року в п. 23, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Оскільки нотаріус не відмовляв позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то відсутні підстави для визнання за нею такого права в судовому порядку.
В цій частині позовна вимога не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджено її пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 / Т. 1 а.с. 61/, тому судовий збір при зверненні до суду з позовом не сплачувала, так як має пільги по сплаті судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Судовий збір, який підлягає відшкодуванню в дохід держави з відповідачів, становить 1453,50 грн за задоволену судом позовну вимогу, в рівних долях по 726,75 грн. з кожного.
Проте відповідач ОСОБА_4 визнав позовні вимоги на стадії підготовчого провадження. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Таким чином з відповідача ОСОБА_4 підлягає до стягнення судовий збір на користь держави в розмірі 363,38 грн., судовий збір в сумі 363,38 грн слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст.5, 12, 76, 81, 89, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину цього майна. 
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А-1», загальною площею 140,5 кв.м, житловою площею 54,7 кв м, масандри – «Ам», прибудови- «а», ганку – «а1», сараю- «Б», гаражу – «В», навіс - «Г», огорожі – 1,2. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А-1», загальною площею 140,5 кв м, житловою площею 54,7 кв м, масандри – «Ам», прибудови- «а», ганку – «а1», сараю- «Б», гаражу – «В», навіс - «Г», огорожі – 1,2. 
Відмовити у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 726,75 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 363,38 грн.
Судовий збір в сумі 363,38 грн віднести за рахунок держави.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий 27 червня 2000 року Охтирським МРВ УМВС України в Сумській області.
Третя особа: приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Зіньковський Іван Михайлович, м. Охтирка Сумської області, вул. Незалежності, 28.
Повне судове рішення складено 08 вересня 2026 року.

Суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області О.С. Семенова