П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 570/6043/25
Провадження № 22-ц/4815/722/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С.В., Шимківа С. С. 
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи: скаржник – ОСОБА_1 
особа, дії якої оскаржуються – головний державний виконавець Дубенського відділу
державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області
Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України
Мацюк Валентина Іванівна 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Дубенського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 січня 2026 року у складі судді Штогуна О. М., постановлену в м. Рівне, 

в с т а н о в и в :

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Штогрін В. С. подав до суду скаргу на постанову державного виконавця, обґрунтовуючи її тим, що 11.06.2025 року державним виконавцем В. Мацюк для ОСОБА_1 видано розрахунок заборгованості по сплаті аліментів в якому зазначено, що заборгованість по аліментах за виконавчим листом № 570/641/23 від 08.05.2023 станом на 11.06.2025 року відсутня. Також на запит Рівненської окружної прокуратури відділом ДВС у Дубенському районі надана відповідь за № 33623 від 21.07.2025 про те, що станом на 01.07.2025 по виконавчому листу № 570/641/23 від 08.05.2023 у ОСОБА_1 наявна переплата по сплаті аліментів у розмірі 133 244,08 грн. Разом з тим, відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованості по виконавчому листу № 570/4372/16-ц заборгованість станом на 01.10.2018 становила 40 656,21 грн, а станом на 07.15.2023 становила 239 057,36 гривень. В оскаржуваній постанові державний виконавець зазначив, що штраф накладено за період з 23.12.2016 року по 28.02.2021 року. Розрахунки державного виконавця є різноманітними, заборгованість за вказаний у постанові період погашена протягом 2018-2025 років, тому, постанова має бути скасована. 

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14 січня 2026 року скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Штогрін Вікторії Святославівни на дії державного виконавця задоволено. Скасовано постанову головного державного виконавця Дубенського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Мацюк В. І., винесену 03.11.2025 року у виконавчому провадженні №53185813 про накладання на ОСОБА_1 штрафу на користь ОСОБА_2 в розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів на користь стягувача в розмірі 74 185,13 грн.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, Дубенський відділ державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що на примусовому виконанні у Дубенському відділі ДВС перебуває виконавче провадження №53185813 з виконання виконавчого листа, виданого Рівненським районним судом Рівненської області 09.12.2016р. у справі № 570/4372/16-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.09.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. В межах виконання виконавчого провадження встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03.04.2023 року у справі № 570/641/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково та визначено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили, і до досягнення дітьми повноліття (зазначене рішення суду набрало законної сили 08.05.2023р.). Державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №53185813, починаючи з 12.09.2016р. (з дати стягнення аліментів, яка зазначена у виконавчому документі) та станом на 01.11.2025р., відповідно до форми, яка визначена додатком 15 Інструкції з організації примусового виконання рішень. Згідно розрахунку, станом на 01.11.2025р. заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №53185813 становить 240734,74 грн. В межах виконання виконавчого провадження №53185813, державним виконавцем, на підставі ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів на користь стягувача в розмірі 74185,13 грн., що підлягають сплаті боржником з подальшим перерахуванням на рахунок стягувача. Місцевим судом зроблено помилковий висновок про відсутність заборгованості зі сплати аліментів станом на 03.11.2025 року, оскільки заборгованість зі сплати аліментів мала накопичувальний характер і не була вчасно обрахована через відсутність актуальної інформації з військової частини, де проходив службу боржник. Після вчинення виконавчих дій щодо витребування Звіту про відрахування з військової частини НОМЕР_1 , державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати, який не був оскаржений боржником в порядку ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Також вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 13 цього Закону порушення строків прийняття рішення та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. Судом не враховано, що визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Відтак, постанова головного державного виконавця про накладення штрафу від 03.11.2025 року винесена в межах і спосіб передбачений чинним законодавством. Із цих підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Штогрін В. С. про скасування постанови головного державного виконавця Дубенського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Мацюк В. І., винесену 03.11.2025 року у виконавчому провадженні №53185813 про накладання на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів на користь стягувача в розмірі 74185,13 грн.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Штогрін В. С. вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено: на виконанні Дубенського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження №53185813 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Рівненським районним судом 09 грудня 2016 року у справі № 570/4372/16-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 вересня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. 

Рішенням Рівненського районного суду від 03.04.2023 року у справі № 570/641/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили, і до досягнення дітьми повноліття. На виконання цього рішення Рівненським районним судом видано виконавчий лист № 570/641/23 від 08.05.2023 року. 

В межах виконавчого провадження №53185813 головним державним виконавцем Дубенського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Мацюк В. І. 03 листопада 2025 року винесена постанова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 штрафу в розмірі 50 відсотків від суми заборгованості, що становить 74 185,13 гривень. Постанова мотивована тим, що з моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання і до 28 лютого 2021 року у ОСОБА_1 була наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки - 148 370,27 грн. 

Ухвалюючи оскаржувану постанову про скасування постанови державного виконавця щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 штрафу в розмірі 50 відсотків від суми заборгованості, що становить 74 185,13 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що із наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , станом на 03 листопада 2025 року, тобто на день винесення оскаржуваної постанови, у платника аліментів була відсутня заборгованість за період з пред`явлення виконавчого листа до виконання по 28 лютого 2021 року, а тому головний державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження №53185813 необґрунтовано наклав на ОСОБА_1 штраф в розмірі 74 185,13 грн.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може з огляду на таке.

Стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 N 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII ) передбачає порядок стягнення аліментів .

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», яким доповнено статтю 71 Закону 1404-VIII частиною чотирнадцятою такого змісту:
«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому, постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Також Законом № 2475-VIII частину четверту статті 11 Закону № 1404-VIII викладено у такій редакції: «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 14 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

У оскаржуваній постанові державний виконавець вказав, що станом на 28.02.2021 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 148 370, 27 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

У матеріалах справи є Розрахунок заборгованості за сплати аліментів боржника у виконавчому провадженні ВП № 53185813, з якого вбачається, що станом на 28.02.2021 заборгованість по аліментах по в/л № 570/4372/16-ц становить 148 370, 27 грн.

Відповідно до частини третьої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом за правилами цивільного судочинства.

Проведений державним виконавцем розрахунок стронами виконавчого провадження не оспорювався.

Отже, на час винесення оскаржуваної постанови державного виконавця сукупний розмір заборгованості перевищував суму відповідних платежів за три роки.

Положення абзацу 3 частини 14 статті 71 Закону № 1404-VIII передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі, який дорівнює сумі відповідних платежів за три роки. Тобто зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення.

За викладених обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що державним виконавцем правильно застосовано цю норму до триваючих правовідносин, а саме до прав та обов`язків, що продовжувалися на момент набрання ним чинності, безпосередньо застосувавши нормативний акт прямої дії у часі.

Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано подальше визначення розміру штрафу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012 викладена правова позиція у подібних правовідносинах, де зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 11 Закону № 1404-VIII строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Щодо застосування нових законів до триваючих правовідносин, то у Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 зроблено висновок про те, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.
При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акта в часі).
Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу.

Доводи представника ОСОБА_1 – адвоката Штогрін В. С. про те, що державний виконавець робив різні розрахунки заборгованості зі сплати аліментів за один і той самий період, є безпідставними, оскільки з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що державним виконавцем обрахована заборгованість за виконавчим листом № 570/4372/16-ц. Станом на час винесення оскаржуваної постанови 03.11.2025 року сукупний розмір заборгованості становив 240 734,74 грн.

Оскаржуючи постанову, Терещук В. В. посилався на те, що згідно відповіді державного виконавця В. Мацюк, наданої ОСОБА_4 11.06.2025 року за № 27491, у розрахунку заборгованості по сплаті аліментів зазначено, що заборгованість по аліментах станом на 11.06.2025 року відсутня. 

Однак, як видно з цього розрахунку, на який посилається скаржник, заборгованість вирахувана за виконавчим листом № 570/641/23 від 08.05.2023, а державними виконавцем оскаржувана постанова обґрунтована наявністю заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом № 570/4372/16-ц. Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 53185813 станом на 28.02.2021 борг становить 148 370, 27 грн.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права, судом першої інстанції не правильно встановлені фактичні обставини справи, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Дубенського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 січня 2026 року скасувати.

У задоволенні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Штогрін Вікторії Святославівни про скасування постанови головного державного виконавця Дубенського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Мацюк В. І., винесену 03.11.2025 року у виконавчому провадженні №53185813 про накладання на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів на користь стягувача в розмірі 74 5185, 13 гривень відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 липня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.