ЄУН: 336/5913/26
Провадження №: 3/336/2309/2026 
ПОСТАНОВА
Іменем України
02 липня 2026 року   м. Запоріжжя
Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк Ольга Ігорівна, розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 1 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 ,-
ВСТАНОВИВ:
01 червня 2026 року приблизно о 19.40 годині ОСОБА_1 ухилилася від виконання батьківських обов`язків та перебуваючи вдома за адресою: АДРЕСА_1 , відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 01.06.2026 року приблизно о 19.40 годині перебуваючи за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 74 в кафе «Фут-Плаза» вживав алкогольні напої, а саме три бокала пива на розлив об`ємом 0,5 л та чотири чарки (200 гр) «Єгермайстер», вміст спирту якого 35%, що в подальшому призвело до госпіталізації дитини до обласної дитячої лікарні, чим порушила ч. 1, 2 ст. 150 Сімейного кодексу України.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, викликалась до суду тричі, як шляхом зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення, так і за допомогою направлення СМС-повісток на вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення номер телефону, про причини неявки суд не повідомила.
Як вказував Верховний Суд у постанові від 17.11.2022 року по справі № 560/5541/20, якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. 
З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію. 
Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними.
У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41 «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У відповідності до положень ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП не є обов`язковою, тому враховуючи наведені положення, суд розглянув справу за наявними доказами за відсутності ОСОБА_1 .
Обставини правопорушення підтверджуються, письмовими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та неповнолітнього ОСОБА_2 , а також свідка ОСОБА_3 .
Згідно з письмовими поясненнями неповнолітнього ОСОБА_2 , він 01.06.2026 року приблизно о 15.30 годині прийшов з друзями неповнолітнім ОСОБА_4 , 16 років та ОСОБА_5 , 18 років до ТЦ «Амстор» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 74 де сіли в кафе «Фут-Плаза» та вживали алкогольні напої. ОСОБА_2 випив 3 бокала пива по 0,5 л на розлив та 4 стопки (200 гр) алкогольного напою «Єгермайстер», вміст спирту 35%. ОСОБА_6 також випив 3 бокала пива та 4 стопки (200 гр) алкогольного напою «Єгермайстер», вміст спирту 35% та ОСОБА_7 також випив такий набір алкоголю. Закусювали апельсинами, які додавали до коктейлю. Алкоголь їм купив ОСОБА_6 , який вони перерахували кошти на банківську картку. Про те, що йому та ОСОБА_8 немає 18 років ОСОБА_6 відомо. Десь о 19.00 годині вийшли на вулицю так як ОСОБА_8 стало погано від алкоголю. ОСОБА_2 також відчував сп`яніння, його нудило та втрачав свідомість, впав на землю. Прийшов у свідомість в кареті ШМД, яка везла його в обласну дитячу лікарню. В лікарні надали медичну допомогу та мама забрало його додому. Про свій вчинок дуже шкодує.
Як зазначено у письмових поясненнях ОСОБА_1 , 01.06.2026 року приблизно о 15.00 годині її син ОСОБА_2 пішов гуляти та куди саме їй невідомо. Приблизно о 19.42 годині їй зателефонувала дівчина її сина, яка мешкає у м. Києві та повідомила, що на ТЦ «Амстор» по вул. Чарівна, 74 викликали ОСОБА_9 так, якому стало зле через вживання алкоголю. ОСОБА_1 відразу поїхала до місця події, вже стояла ШМД, де надавали медичну допомогу її сину. Потім його відвезли до Обласної дитячої лікарні. Промили шлунок та вона забрала сина додому. Посилить контроль за сином.
За ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Стаття 150 ч. 1, 2 СК України вказує, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не виконуючи свої батьківські обов`язки, не доглядала за неповнолітнім сином, не піклувалась про його моральний розвиток та не слідкувала за дозвіллям, внаслідок чого останній вживав алкогольні напої та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а саме алкогольної інтоксикації, був доставлений до медичного закладу, тому суд вважає, що вона нехтувала своїми батьківськими обов`язками, не забезпечуючи догляд дитини та його безпеку.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 184 ч. 1 КУпАП, та кваліфікує її дії як ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність, в судовому засіданні не встановлено.
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, відповідно до положення ст. 23 КУпАП.
Враховуючи обставини правопорушення, данні про особу правопорушника, яка до адміністративної відповідальності не притягалась, офіційно не працевлаштована, суд вважає за доцільне призначити стягнення у виді накладення максимально передбаченого ст. 184 ч. 1 КУпАП штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 33, 184 ч. 1, 283, 284 КУпАП, - 
ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 ч. 1 КУпАП.
Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адміністративне стягнення за ст. 184 ч. 1 КУпАП у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 665,60 гривень (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 коп.).
Штраф сплачується за наступними реквізитами:
Отримувач: ГУК у Зап.обл./Зап.обл.- 21081100 
 
Код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997 
 
Код банку отримувача (МФО): 899998 
 
Банк отримувача: Казначейство України 
 
Номер рахунку: UA558999980313060106000008479 
 
Код класифікації доходів бюджету: 21081100 
 
Призначення платежу: адміністративний штраф
Судовий збір сплачується за наступними реквізитами:
Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106
Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783
Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)
Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001
Код класифікації доходів бюджету: 22030106
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Суддя         О.І. Дацюк

Строк пред`явлення виконавчого документу«_____»_________________20___року
Постанова набрала законної чинності  «_____»_________________20___року
Дата видачі      «_____»_________________20___року