Справа №563/609/25
Провадження №2/567/24/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 року 	м. Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Венгерчук А.О. 
секретар - Дем`янчук Н.В.
за участю
представника позивачки - адвоката Заєць В.В.
представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Нікітюка П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,-

встановив:

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовною заявою до Міністерства оборони України, ОСОБА_1 , ОСОБА_2  про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу як жінка та чоловік з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 в період з жовтня 2017 року по 10.02.2023 року. В даний час вона продовжує проживати за вказаною адресою. 
Вказує, що під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як жінка та чоловік, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільно харчувалися, мали спільний бюджет та купували майно для спільного користування, споживання та задоволення своїх побутових потреб, зокрема, продукти харчування, одяг, речі домашнього вжитку, брали участь у спільних витратах на утримання та ремонт житла, в якому проживали, а саме житловому будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою, надавали один одному взаємну допомогу, мали усну домовленість про спільне користування таким житловим будинком. Також ОСОБА_4 сплачував комунальні послуги. Окрім того вони отримали земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, які зарезервовані для учасників АТО, у межах с.Даничів Рівненського району рівненської області, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. 
Також вони проводили свята в колі рідних та друзів, спілкувалися з родичами з обох сторін.
Зазначає, що 01.03.2022 ОСОБА_4 був призваний на військову службу та проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 під час активних бойових дій ОСОБА_4 зник безвісті.
До вказаної дати вони підтримували родинні відносини дистанційно, та останній продовжував фінансового допомагати родині.
Вказує, що встановлення даного факту необхідне їй для звернення до відповідних органів з метою пошуків ОСОБА_4 та вчинення всіх інших дій та набуття соціальних гарантій, які передбачені для родичів зниклої безвісти особи. 
Враховуючи вищевикладене та з урахуванням того, що іншого порядку встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу не існує, з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову, просить встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як жінки та чоловіка з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з жовтня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Ухвалою суду від 23.05.2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідачам встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які є батьками ОСОБА_4 , в поданому на адресу суду відзиві позов не визнали вважають їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.
В обґрунтування заперечень проти позову вказують, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона вела спільне господарство з їхнім сином, що вони: мали спільне господарство й бюджет, робили ремонт в буд. АДРЕСА_1 , купували меблі та інші предмети домашнього побуту, отримали земельну ділянку, вирощували домашніх тварин. Оскільки ОСОБА_3 окрім кількох спільних фотографій та знімків переписки не було надано будь-яких інших доказів підтвердження ведення з ним спільного господарства та проживання однією сім`єю, то нею не доведено своїх позовних вимог. Згідно зі знімками листування для ОСОБА_3 було довірено купівлю щебеню, однак сам по собі цей факт не може доводити ведення спільного господарства та проживання однією сім`єю. Щодо фотографій, які надала позивачка, зауважують, що спільний відпочинок не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю. 
Вказують, що за весь період, про який вказує позивачка, починаючи з жовтня 2017 року, їх син приїхав до них із ОСОБА_3 лише одного разу, однак син ніколи не представляв її як свою співмешканку чи цивільну дружину. Він ніколи не вказував про намір одружитися з нею. Спільних дітей у них немає.
Одночасно звертають увагу, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 202232440 від 28.02.2020 ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0614 га, кадастровий номер 5610900000:03:003:0786, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , що свідчить про те, що до намірів їхнього сина входило спорудження житлового будинку на території Острозької міської територіальної громади, що спростовує факт будування ним спільних планів із позивачкою на проживання на території с.Коловерти.
Також вважають, що позивачкою не було обґрунтовано мету встановлення факту проживання нею однією сім`єю разом з ОСОБА_4 як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу та не залучено всіх осіб, на чиї права може вплинути рішення у даній справі, зокрема синів ОСОБА_4 .
Враховуючи вищенаведене, вважають що позивачкою не було доведено факту спільного проживання нею з ОСОБА_5 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, не було обґрунтовано мети встановлення такого факту, також нею не було вказано всіх належних співвідповідачів у справі, у зв`язку з чим просять в задоволенні позову відмовити повністю.
Представник відповідача Міністерства оборони України в поданому на адресу суду відзиві вважає, що Міністерства оборони України не є належним відповідачем у даній справі, оскільки у даній справі спір може виникнути лише між суб`єктами отримання грошового забезпечення, яке розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Відповідно, між позивачем та Міноборони такого спору бути не може, оскільки Міноборони не є суб`єктом отримання грошового забезпечення та не приймає рішення про виплату (невиплату) грошового забезпечення (рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення приймає командир військової частини). Також зазначає, що суттєвою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, пересилання коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 28.08.2019 у справі №588/350/15-ц). Показання свідків та спільні фотографії, не можуть свідчити про факт спільного проживання сторін однією сім`єю (постанови Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №466/3769/16, від 06.04.2020 у справі №738/1452/17, від 09.08.2023 у справі №522/3467/19).
25.08.2025 представником позивачки подано відповідь на відзив відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з викладом заперечень проти відзиву.
Ухвалою суду від 16.10.2025 частково задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів.
18.12.2025 позивачкою подано заяву про зміну предмет позову, якою позивач просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з 31.01.2018року.
Ухвалою суду від 25.02.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, з підстав та доводів викладених у позовній заяві та просили її задовольнити. 
Представник відповідачів  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та просить в задоволенні позову відмовити.
Представник відповідача Міністерства оборони України в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві просить здійснювати розгляд справи у його відсутності.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.  
З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що згідно з довідкою Даничівської сільської ради від 09.04.2025 року №16-01-15/173  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2017 року проживали за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство.
01.03.2022 ОСОБА_4 був мобілізований до Збройних Сил України, що підтверджується записами його військового квитка серії НОМЕР_2 .
При прийомі на військову службу ОСОБА_4 вказав в якості контактної особи дружину – ОСОБА_3 , що підтверджується повідомленням в/ч НОМЕР_1 від 08.12.2025р.
Згідно рапорту про відпустку від 05.08.2022р., відпускного квитка вбачається, що ОСОБА_4 з 08.08.2022р. по 14.08.2022р. відбув у відпустку за адресою : АДРЕСА_1 .
Згідно корінця сповіщення сім`ї №70 від 17.02.2023 вбачається, що ОСОБА_4 10.02.2023 зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі н.п. Іванівське Бахмутського району Донецької області.
17.02.2023 року ОСОБА_6 звернувся до чергової частини ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області із заявою про вжиття заходів до встановлення місця знаходження його брата ОСОБА_4 , відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2023 року за №12023181170000057 за ознаками вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.
Згідно повних Витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 28.10.2025 року ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі з 2018 року не перебував.
Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 29.01.2025р. за результатами розгляду повідомлення ОСОБА_1 про незаконне заволодіння ОСОБА_3 документами ОСОБА_4 було встановлено, що ОСОБА_4 спільно проживав з ОСОБА_3 у її господарстві десь з 2020року, куди самостійно та добровільно перевіз свої речі.
З довідки про рух коштів по рахунку ОСОБА_3 за період з 01.10.2017 по 10.02.2023 вбачається періодичне здійснення грошових переказів ОСОБА_4 на карту позивачки.
Також до матеріалів позовної заяви додано фотокартки спільного відпочинку ОСОБА_3 з ОСОБА_4 та їх листування, які оцінюються судом в сукупності з іншими доказами.
Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснили, що в період з 2017 по 2020 роки ОСОБА_4 проходив військову службу та проживав в м.Рівне, також в цей період періодично їздив на заробітки за кордон на два три місяці. Проживав з ОСОБА_3 десь з 2017 року, вони вели спільне господарство.
ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_4 вони знайомі зі школи, він його кум. Зазначив, що ОСОБА_4 був в АТО, потім служив у військовій частині в АДРЕСА_1 . Він у 2019-20 році завозив ОСОБА_11 речі на квартиру, де останній проживав. Після початку бойових дій в 22 році ОСОБА_4 проходив службу, один раз вони зустрічалися в м. Острозі , коли ОСОБА_4 був у відпустці.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що є сином ОСОБА_4 . Вказав, що ОСОБА_4 в період з 2017 по 2020 роки проходив військову службу та проживав в м.Рівне, також в цей період періодично їздив на заробітки за кордон. В 2020 році свідок їздив в гості до ОСОБА_4 , де той познайомив його з ОСОБА_3 . 
Аналогічні покази дала свідок ОСОБА_13 .
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) відступила від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц, згідно з яким спори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги не належать до цивільної юрисдикції. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, а також регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому (ч.ч.1, 3 ст.2 СК України).
Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно ст.27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними.
Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.
Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Згідно роз`яснень Верховного Суду щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конституційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18).
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.
Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі №694/1540/20).
Факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.
Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц (провадження №61-42601св18); від 08 грудня 2021 року у справі №531/295/19 (провадження № 61-3071 св 21), від 9 жовтня 2025 року у справі №314/510/25 (провадження № 61-11230св25).
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Суд не бере до уваги як доказ довідку Даничівської сільської ради від 09.04.2025 року №16-01-15/173  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2017 року проживали за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство, оскільки сама позивач змінила предмет позову, вказуючи факт спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю з 31.01.2018.
Суд критично оцінює покази свідків  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки вони є подругами та сусідами позивача та підтримують з нею дружні відносини.
Надані позивачкою на суду фото не свідчать про те, що вказані відносини існували з 2018 року оскільки жодна з них не містить дати їх виникнення.
Надана позивачем переписка (скріншоти з телефону) свідчать про існування відносин позивача з  ОСОБА_4 в 22-23 роках.
Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 29.01.2025р. за результатами розгляду повідомлення ОСОБА_1 про незаконне заволодіння ОСОБА_3 документами ОСОБА_4 було встановлено, що ОСОБА_4 спільно проживав з ОСОБА_3 у її господарстві приблизно з 2020 року, куди самостійно та добровільно перевіз свої речі і у суду немає підстав не враховувати зазначені обставини.
Покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 не спростовують факт спільного проживання позивач з ОСОБА_4 однією сім`єю з 01.01.2020.
Наявні в матеріалах справи докази в сукупності вказують на те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 01.01.2020 року існували сталі відносини, притаманні саме подружжю, а саме щодо спільного їх проживання, ведення спільного господарства, придбання майна для спільного користування, фактом наявності саме у позивачки особистих документів ОСОБА_4 .
Суд дійшов висновку, що факт спільного проживання позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ведення ними спільного господарства, несення спільних витрат, які вказують на існування фактичних сімейних відносин в період з 01.01.2020 по 10.02.2023, повністю підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи, а також показаннями свідків, а тому заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню.
Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст.12 Конвенції встановлено і право на шлюб.
Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає суду підстави для висновку про часткове задоволення позовної заяви.
На підставі викладеного та керуючись ч.6 ст.294, ч.4 ст.315 ЦПК України, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (місцезнаходження: м.Київ, пр.Повітряних Сил, 6, код ЄДРПОУ 00034022), ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу задовольнити частково.
Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зниклого безвісти у зоні бойових дій), як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2020 року по 10 лютого 2023 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 16.07.2026 .
Суддя Острозького районного суду	Венгерчук А.О.