ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2026 року | справа № 380/1122/26
місто Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СВІТ БІЗНЕСУ" до Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення
у с т а н о в и в:
І. Стислий виклад позицій учасників справи
до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СВІТ БІЗНЕСУ" код ЄДРПОУ 25547981, адреса: 79013, м.Львів, вул. Степана Бандери, буд. 43 до Львівської міської ради код ЄДРПОУ 04055896, адреса: 79006, м. Львів, пл. Ринок, 1, у якій просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Львівської міської ради № 2 від 07 березня 2025 року про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини.
Позовні вимоги мотивовані тим, що при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі. Як вбачається з Акту, Позивач не з`явився для отримання Акту і такий складений без його участі, про що свідчить відповідний запис в Акті. Більше того, керівник позивача Іванчук Леся Богданівна і не міг бути присутнім при складанні Акту, оскільки в цей момент перебував за межами України в Італійській Республіці в місті Удіне на лікуванні. Лікування тривало з листопада 2024 року по січень 2025 року, що підтверджується відповідними доказами. Тим самим, керівнику позивача не роз`яснено прав і обов`язків, передбачених статтею 268 КУпАП, позбавлено можливості надати пояснення, зауваження, докази тобто фактично порушено право Позивача на захист. Окрім цього, відповідач порушив право позивача на захист, яке передбачене статтею 59 Конституції України. Ні в Акті, ні в постанові не зазначено часу вчинення правопорушення. Акт складений з порушенням статей 254, 256 КУпАП, а тому є недопустимим доказом. Акт складено 18 лютого 2025 року, а постанова була ухвалена лише 07 березня 2025 року, тобто з пропущенням десятиденного строку накладення фінансових санкцій. Відповідач при ухваленні постанови не довів правомірність прийнятого ним рішення про застосування до ТОВ «СВІТ БІЗНЕСУ» фінансових санкцій (штрафу) в розмірі 170 000,00 грн та наявності вини позивача. Позивач вважає постанову Львівської міської ради № 2 від 07 березня 2025 року про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини протиправною, тому звернувся до суду із цим позовом.
06.02.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що закон встановлює десятиденний строк для ухвалення постанови з моменту отримання матеріалів посадовою особою, а не з дати складання акта. Постанова № 2 від 07.03.2025 ухвалена у межах цього строку. Водночас, представник позивача, обґрунтовуючи свої доводи, посилається на положення статей 254, 256 та 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які регулюють порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення та забезпечення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розумінні КУпАП. Однак у спірних правовідносинах протокол про адміністративне правопорушення не складався, а до позивача застосовано фінансові санкції на підставі Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Порядку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 321 від 23.03.2018. Отже, посилання представника позивача на норми КУпАП є помилковими, оскільки останній необґрунтовано ототожнює Акт про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини та постанову про накладення фінансових санкцій із протоколом про адміністративне правопорушення, що свідчить про неправильне розуміння правової природи спірних правовідносин. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, 43 є ТОВ «СВІТ БІЗНЕСУ», а отже, саме позивач як власник об`єкта несе обов`язок дотримання вимог законодавства про охорону культурної спадщини. Натомість позивач не подав жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував зафіксований у Акті факт правопорушення або свідчив про протиправність дій Відповідача при прийнятті оскаржуваної постанови. Таким чином, доводи позивача щодо відсутності його вини та неправомірності застосування фінансових санкцій зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи та не ґрунтуються на вимогах закону.
ІІ. Рух справи
Ухвалою від 26.01.2026 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.
Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.
ІІІ. Фактичні обставини справи
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, 43 є ТОВ «СВІТ БІЗНЕСУ».
14.02.2025 складено акт технічного стану пам`ятки за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, 43. 
Внаслідок візуального обстеження пам`ятки встановлено: Будинок № 43 на вул.С.Бандери побудований на початку XX ст. в стилі модерн. 
За стилевими ознаками фасаду та внутрішнім плануванням будинок є однотипним з сусідніми №№ 35,37, 39, які побудовані за проектом архітектора Якуба Соломона Кроха на замовлення власника і забудовника цих земельних ділянок Мауріція Зільберштейна в 1903-1905 рр. 
Головний фасад майже симетричний, 6-ти віконний по ширині. Перший поверх рустований, дещо правіше розташована вхідна металева брама. Загальний конструктивний стан пам`ятки - задовільний; стан опорядження фасаду - частково незадовільний. Нежитлові приміщення - конструктивний стан задовільний, стан опорядження задовільний. Стан внутрішніх архітектурно-конструктивних елементів: Г) двері, вікна стан: двері дерев`яні, вікна металопластикові; технічний стан задовільний; естетичний стан металопластикових вікон незадовільний; Нежитлові приміщення: двері і вікна металопластикові, технічний стан задовільний.
Відповідно до охоронного договору, укладеного між ООКС та ТОВ «Світ Бізнесу», власник (користувач) бере на себе зобов`язання щодо охорони «Житловий будинок, поч XXст.» - пам`ятка архітектури місцевого значення, занесеної до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний № 4049-Лв, відповідно до Наказу Міністерства культури та інформаційної політики України «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» від 18.01.2021 № 14, що розташований за адресою: м. Львів, вул. С. Бандери, 43. 
Відповідно до п. 10 договору власник зобов`язаний негайно повідомляти орган охорони про будь-яке руйнування, пошкодження, аварію чи іншу обставину, що заподіяла шкоду пам`ятці (її частині) і своєчасно вживати заходів для приведення пам`ятки ( її частини) в належний стан. 
З метою збереження пам`ятки ( її частини) та створення належних умов для її використання власник (користувач) зобов`язаний провести такі роботи та здійснити такі заходи: 
Ремонтно-реставраційні роботи проводити на підставі науково-проектної документації. Відновлення віконних заповнень проводити шляхом реставрації (у випадку необхідності заміни проводити з обов`язковим збереженням характеру членування, матеріалу, кольору, місця розташування відносно площини фасаду). 
Відповідно до акту технічного стану пам`ятки від 14.02.2025 замінити металопластикові вікна та вхідні двері на дерев`яні за історичним зразком в нежитлових приміщеннях за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, 43 протягом 2025-2028 рр (п.13.). 
Відповідно до паспорту пам`ятки за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, 43, будинок розташований в історичній частині міста, на території колишньої дільниці Львова-Новий Світ, в південній частині від центру. Будинок капітальний, мурований з цегли; фундаменти цегляні; перекриття пласкі по з/б і дерев`яних балках. Загальний технічний стан основних конструкцій - задовільний; стан опорядження фасаду-частково незадовільний (штукатурка, пофарбування, фронтони, карнизи, парапети).
18.02.2025 провідним спеціалістом-юрисконсультом юридичного відділу управління охорони та використання об`єктів культурної спадщини Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради Левицькою Іриною Зіновіївною складено акт про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини.
Такі обставини підтверджують наявність у нежитлових приміщеннях пам`ятки культурної спадщини замінених металопластикових вікон та дверей, що не відповідають історичному характеру об`єкта, погіршують його естетичний стан та порушують режим використання пам`ятки. Такий стан є існуючим на момент виявлення та має характер триваючого правопорушення, а отже став підставою для складення Акту від 18.02.2025 та прийняття постанови № 2 від 07.03.2025 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини.
Вважаючи постанову Львівської міської ради № 2 від 07 березня 2025 року про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
IV. Позиція суду
Вирішуючи спір по суті, суд керується такими мотивами.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 № 1805-III (надалі за текстом - Закон № 1805-III).
Згідно з частиною другою статті 25 № 1805-III юридичні та фізичні особи, в користуванні яких перебувають пам`ятки, відповідають за їхню збереженість. 
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1805-III власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. 
Використання пам`ятки має здійснюватися відповідно до визначених або встановлених режимів використання, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо (ч. 2 ст. 24 Закону № 1805-III). 
Забороняється змінювати призначення пам`ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини (ч. 4 ст. 24 Закону № 1805-III).
Статтею 44 Закону № 1805-III врегульовано питання відповідальності юридичних осіб за порушення законодавства про охорону культурної спадщини. За змістом частини 1 згаданої статті відповідний орган охорони культурної спадщини накладає фінансові санкції на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, зокрема: за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам`ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац 2); за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам`яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац 3).
Отже, законодавець чітко визначив коло суб`єктів, до яких можуть застосовуватися фінансові санкції за статтею 44 Закону № 1805-III, а саме: власник пам`ятки, уповноважений ним орган або замовник робіт. Притягнення особи до фінансової відповідальності за цією нормою вимагає встановлення органом охорони культурної спадщини належності особи до зазначеного кола суб`єктів та доведення вчинення нею конкретного протиправного діяння.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 згаданого Кодексу. Водночас за частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, з огляду на предмет спору саме на відповідача покладено обов`язок довести правомірність оскаржуваної постанови, у тому числі належність позивача до кола суб`єктів відповідальності за статтею 44 Закону № 1805-III, факт вчинення позивачем конкретного правопорушення, а також обґрунтованість обраного розміру фінансової санкції.
14.02.2025 складено акт технічного стану пам`ятки за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, 43. 
Внаслідок візуального обстеження пам`ятки встановлено: Будинок АДРЕСА_1 побудований на початку XX ст. в стилі модерн. 
Головний фасад майже симетричний, 6-ти віконний по ширині. Перший поверх рустований, дещо правіше розташована вхідна металева брама. Загальний конструктивний стан пам`ятки - задовільний; стан опорядження фасаду - частково незадовільний. Нежитлові приміщення - конструктивний стан задовільний, стан опорядження задовільний. Стан внутрішніх архітектурно-конструктивних елементів: Г) двері, вікна стан: двері дерев`яні, вікна металопластикові; технічний стан задовільний; естетичний стан металопластикових вікон незадовільний; Нежитлові приміщення: двері і вікна металопластикові, технічний стан задовільний.
Як встановив суд, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, 43 є ТОВ «СВІТ БІЗНЕСУ».
Відповідно до паспорту пам`ятки за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, 43, будинок розташований в історичній частині міста, на території колишньої дільниці Львова-Новий Світ, в південній частині від центру. Будинок капітальний, мурований з цегли; фундаменти цегляні; перекриття пласкі по з/б і дерев`яних балках. Загальний технічний стан основних конструкцій - задовільний; стан опорядження фасаду-частково незадовільний (штукатурка, пофарбування, фронтони, карнизи, парапети).
18.02.2025 провідним спеціалістом-юрисконсультом юридичного відділу управління охорони та використання об`єктів культурної спадщини Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради Левицькою Іриною Зіновіївною було складено акт про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини.
Наведені обставини підтверджують наявність у нежитлових приміщеннях пам`ятки культурної спадщини замінених металопластикових вікон та дверей, що не відповідають історичному характеру об`єкта, погіршують його естетичний стан та порушують режим використання пам`ятки. Такий стан є існуючим на момент виявлення та має характер триваючого правопорушення, а отже став підставою для складення Акту від 18.02.2025 та прийняття Постанови № 2 від 07.03.2025 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини.
Суд погоджується із твердженнями представника відповідача, відповідно до яких рішення про накладення фінансових санкцій приймається протягом 10 днів після отримання документів, зазначених у частині другій цієї статті. Рішення про накладення фінансових санкцій оформлюється постановою, що надсилається юридичній особі, на яку накладено фінансові санкції (ч.2 ст. 45 Закону № 1805-III).
Відтак, твердження представника позивача про пропуск строку є помилковим. Закон №1805-III встановлює десятиденний строк для ухвалення постанови з моменту отримання матеріалів посадовою особою, а не з дати складання акта. Постанова № 2 від 07.03.2025 ухвалена у межах такого строку. 
Водночас, представник позивача, обґрунтовуючи свої доводи, посилається на положення статей 254, 256 та 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які регулюють порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення та забезпечення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розумінні Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Однак, у спірних правовідносинах протокол про адміністративне правопорушення не складався, а до позивача застосовано фінансові санкції на підставі Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Порядку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 321 від 23.03.2018. 
Отже, посилання представника позивача на норми Кодексу України про адміністративні правопорушення є помилковими, оскільки останній необґрунтовано ототожнює Акт про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини та постанову про накладення фінансових санкцій із протоколом про адміністративне правопорушення.
Як уже зазначено, фінансові санкції за статтею 44 Закону № 1805-III накладаються на власника, уповноважений ним орган або замовника робіт. Відповідальність за абзацом 3 частини першої статті 44 Закону № 1805-III настає за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам`яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації, та за своїм змістом застосовується до особи, з якою укладений охоронний договір.
Оскаржувана постанова та акт про вчинення порушення зводяться до констатації певного стану об`єкта (наявності металопластикових віконних заповнень) і «прив`язування» цього стану до позивача через твердження про перебування приміщення в його власності та укладення охоронного договору. Відповідно до змісту охоронного договору, наявного в матеріалах справи, позивач зобов`язався відповідно до Акту технічного стану пам`ятки від 17.02.2025 замінити металопластикові вікна та вхідні двері на дерев`яні за історичним зразком в нежитлових приміщеннях за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, 43.
Суд погоджується із твердженнями відповідача, відповідно до яких наявність металопластикових віконних заповнень становить триваюче правопорушення, відповідальність за яке, настає незалежно від того, хто і коли здійснив заміну вікон.
Конструкція статті 44 Закону № 1805-III пов`язує фінансову відповідальність із бездіяльністю (недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам`яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами) конкретною особою з визначеного законом кола суб`єктів.
Зазначені обставини у сукупності підтверджують наявність у нежитлових приміщеннях пам`ятки культурної спадщини замінених металопластикових вікон та дверей, що не відповідають історичному характеру об`єкта, погіршують його естетичний стан та порушують режим використання пам`ятки. Такий стан є існуючим на момент виявлення та має характер триваючого правопорушення, а отже правомірно став підставою для складення Акту від 18.02.2025 та прийняття Постанови № 2 від 07.03.2025 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини. Доводи позивача не спростовують встановлених порушень і не свідчать про протиправність дій відповідача. 
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що оскаржена постанова Львівської міської ради № 2 від 07 березня 2025 року про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини прийнята обґрунтовано, з урахування усіх обставин, що мають значення, з дотриманням вимог частини 2 статті 2 КАС України, а тому є правомірною.
Решта доводів та аргументів сторін не спростовують наведених висновків суду та не мають вирішального значення для правильного вирішення спору. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04) хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітися як вимога детально відповідати на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у позові необхідно відмовити повністю.
V. Судові витрати
У зв`язку з відмовою у позові повністю, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд
в и р і ш и в:
у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "СВІТ БІЗНЕСУ" до Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.
Судові витрати між сторонами не розподіляються.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович