П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/360/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н.Л.
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
07 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Кузьмишина В.М.  Канигіної Т.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплицький відгодівельний комплекс" та Вінницької митниці на додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплицький відгодівельний комплекс" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплицький відгодівельний комплекс" звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року адміністративний позов задоволено. Зокрема, визнано протиправними та скасовано прийняті Вінницькою митницею податкові повідомлення-рішення № UA4010002025771, № UA4010002025772 від 10.11.2025. Також стягнуто на користь позивача понесені витрати по сплату судового збору в сумі 7353,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.
Надалі, представником позивача до суду першої інстанції було подано заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення на користь товариства судові витрати на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 40 000,00 грн.
Додатковим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року заяву представника ТОВ "Теплицький відгодівельний комплекс" задоволено частково.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплицький відгодівельний комплекс" понесені витрати на правову допомогу адвоката в сумі 15000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.
Не погоджуючись із прийнятим додатковим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки, на його думку, присуджений розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи.
Крім того, позивачем також подано апеляційну скаргу, в якій представник ТОВ "Теплицький відгодівельний комплекс" просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн.
Ухвалами від 30.04.2026 та від 21.05.2026 Сьомим апеляційним адміністративним судом відкрито апеляційне провадження за вказаними апеляційними скаргами. Справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Від учасників справи до суду надійшли відзиви на апеляційні скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, законність і обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, представником позивача - адвокатом Бляхарським Я.С. до суду першої інстанції було подано заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 40 000,00 грн.
Додатковим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплицький відгодівельний комплекс" понесені витрати на правову допомогу адвоката в сумі 15000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.
Приймаючи оскаржуване додаткове рішення від 15 квітня 2026 року, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення рішення по суті спору залишилося невирішеним питання щодо розподілу судових витрат, а надані позивачем докази підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу, однак з огляду на критерії реальності, розумності та співмірності таких витрат, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт і клопотання відповідача про зменшення витрат, заявлена до відшкодування сума 40 000 грн підлягає зменшенню до 15 000 грн.
Згідно із ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Колегія суддів, в межах доводів апеляційних скарг, погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Так, положеннями п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
При цьому згідно з ч. 6 та ч. 7 ст. 132 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 7, 9 статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Також за змістом частини дев`ятої статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У пункті 269 Рішення у вказаній справі зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд – у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також – чи була їх сума обґрунтованою.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, – є неспівмірним.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 та від 19.12.2019 у справі № 520/1849/19 та інших.
Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі – Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI зазначено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
За змістом статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;
8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Згідно з визначенням, наведеним у статті 30 Закону № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, представником позивача надано ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правничої допомоги № 25 від 30.10.2025, яким визначено гонорар у розмірі 40 000 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 25-03/2026 від 30.03.2026 та платіжну інструкцію № 501 від 02.04.2026 на суму 40 000 грн.
Водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити не лише із підтвердженої суми понесених витрат, а й з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
В цьому аспекті колегія суддів зауважує, що справа не визнана судом складною та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, а правовідносини, які є предметом розгляду в межах цієї справи, не свідчить про те, що підготовка сторони позивача до розгляду справи в суді вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи.
Саме з урахуванням зазначеного суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність зменшення заявленого розміру витрат, оскільки їх компенсація не може перевищувати межі розумності й справедливості.
Доводи апеляційної скарги позивача про наявність підстав для стягнення всієї суми понесених витрат не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки фактично зводяться до незгоди з оцінкою судом співмірності заявлених витрат та не свідчать про неправильне застосування норм процесуального права. Сам по собі факт понесення стороною витрат на правничу допомогу та їх документального підтвердження не зумовлює обов`язку суду покласти на іншу сторону весь заявлений до відшкодування розмір таких витрат.
Також колегія суддів відхиляє і доводи апеляційної скарги відповідача щодо необґрунтованості стягнення 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Такі доводи мають загальний характер та не містять належного обґрунтування того, чому визначений судом першої інстанції розмір компенсації не відповідає критеріям розумності та співмірності. Відповідачем не наведено переконливих аргументів, які б свідчили про відсутність підстав для компенсації витрат на правничу допомогу або про необхідність їх подальшого зменшення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням характеру спору та обсягу наданої правничої допомоги, заявлена сума витрат підлягала обґрунтованому зменшенню, а тому підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.
Оскільки доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплицький відгодівельний комплекс" та Вінницької митниці залишити без задоволення, а додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий | | | Слободонюк М.В.
Судді | | | Кузьмишин В.М.    Канигіна Т.С.