ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
27.07.2026 | Справа № 910/5939/26
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення 92 875,00 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2026 року Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - Компанія) 92 875,00 грн, посилаючись на те, що відповідач, як страховик винної, на думку позивача, у ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 3720-IX (далі - Закон) не відшкодував позивачу шкоду, завдану вказаною особою внаслідок ДТП. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 травня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.
21 травня 2026 року через систему "Електронний суд" позивач на виконання вимог вказаної ухвали подав документи для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 травня 2026 року відкрито провадження у справі № 910/5939/26 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі фізичну особу ОСОБА_1 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
Крім того, наведеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у разі, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За приписами частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Судом встановлено, що ухвала про відкриття провадження в справі від 26 травня 2026 року була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 26 травня 2026 року (17 година 38 хвилин), що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку відповідного електронного листа.
Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 26 травня 2026 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Проте Компанія в установлений строк відзиву на позовну заяву не подала, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направила.
Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
28 травня 2026 року через систему "Електронний суд" від Товариства на виконання вищевказаної ухвали суду надійшли докази направлення копій позовної заяви з додатками третій особі.
Третя особа про розгляд даної справи була повідомлена належним чином та в установленому законом порядку, проте жодних заяв чи клопотань на адресу суду в установлені ухвалою суду від 26 травня 2026 року строки не направила.
Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи на адресу суду не надходило.
Приймаючи до уваги те, що Компанія та третя особа були належним чином повідомлені про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у її матеріалах достатньої кількості документів для розгляду даного спору по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

З наявної у матеріалах справи копії довідки Національної поліції України від 9 листопада 2025 року № 3025314574361206 вбачається, що у зазначену дату на автодорозі Т-23-15 сталася ДТП за участю ОСОБА_1 , який, керуючи автомобілем марки "Volkswagen ID.4 PRO", державний номерний знак: НОМЕР_1 , здійснив наїзд на сторонній предмет на проїзній частині дороги, внаслідок чого вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження. У вказаній довідці також зазначено, що своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 12.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).
Обставини вказаної ДТП також були предметом розгляду Віньковецького районного суду Хмельницької області в межах адміністративної справи № 670/770/25. Постановою від 28 січня 2026 року провадження у даній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
У вказаній постанові зазначено, що: "згідно зі схемою місця ДТП, яка сталася 09.11.2025, стався вид пригоди наїзд на перешкоду; учасником ДТП є ОСОБА_1 , який із схемою ознайомлений, дані про пошкодження транспортного засобу підтверджує (а.п. 5). Фотосвітлини підтверджують кількість та характер зовнішніх пошкоджень транспортного засобу марки Volkswagen ID4PRO (державний номерний знак НОМЕР_1 ) передній бампер та правий підкрилок. На фотосвітлинах місця ДТП зображені сторонні предмети, що знаходяться на проїзній частині. Вбачається можливим ідентифікувати глушник автомобіля частину автомобіля, яка призначена для випуску відпрацьованих газів. Також матеріали справи місять фотосвітлину транспортного засобу марки Mercedes-Benz Sprinter (Мерседес-Бенц Спрінтер) з д.н.з. НОМЕР_2 (а.п. 23). Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 свідчить про належність автомобіля марки Volkswagen ID4PRO (державний номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 (18, 19). Водночас матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містять письмових пояснень водія транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter (Мерседес-Бенц Спрінтер) з д.н.з. НОМЕР_2 , до комплектності якого входив глушник, що знаходився на проїзній частині і на який особою, що притягується до адміністративної відповідальності, здійснений наїзд. Також у схемі місця ДТП не відображена наявність зазначеного вище транспортного засобу. Клопотань про допит свідків та/або призначення відповідних експертиз учасники провадження не заявляли. За таких обставин встановити момент втрати транспортним засобом глушника та, відповідно, наявність об`єктивної можливості (неможливості) уникнути ОСОБА_1 наїзду на таку перешкоду не вбачається можливим. Як і неможливо встановити чи мав змогу водій безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, чи мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, чи був водій об`єктивно спроможний виявити перешкоду та вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, як того вимагають пункти 12.1 -12.3. ПДР України".
Як зазначалося судом, внаслідок спірної ДТП було пошкоджено автомобіль "Volkswagen ID.4 PRO", державний номерний знак: НОМЕР_1 (застрахований транспортний засіб), власником якого є ОСОБА_2 , що підтверджується наявною у матеріалах даної справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 13 грудня 2023 року серії НОМЕР_3 .
Пошкоджений транспортний засіб був застрахований у Товаристві на підставі договору страхування наземних транспортних засобів 18 грудня 2024 року № 045/500/000119, копія якого наявна в матеріалах даної справи.
З матеріалів справи також вбачається, що 10 листопада 2025 року власник застрахованого позивачем транспортного засобу звернувся до позивача із заявою-повідомленням про подію, а 10 грудня 2025 року - із заявою на виплату страхового відшкодування від вказаної дати.
Судом встановлено, що на підставі: протоколу технічного огляду КТЗ від 18 листопада 2025 року, складеного за участю експерта (оцінювача) Ковальчука Г.В. та страхувальника; ремонтної калькуляції з системи "Audatex" від 26 листопада 2025 року № 045/500/00, рахунка Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж-Авто" від 19 листопада 2025 року № СРКС0002336 (належні копії зазначених документів містяться в матеріалах справи), - позивачем був здійснений розрахунок суми страхового відшкодування та складений страховий акт від 3 грудня 2025 року № КАСКО 045/214/032016/25/1, відповідно до якого загальна сума страхового відшкодування склала 92 875,00 грн.
Вказана сума страхового відшкодування була перерахована позивачем на рахунок суб`єкта господарювання, який здійснював ремонт застрахованого транспортного засобу, - ТОВ "Престиж-Авто", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 3 грудня 2025 року № 162231800.
Оскільки, на думку позивача, спірна ДТП сталася з вини водія транспортного засобу "Mercedes-Benz Sprinter", держаний номерний знак НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність за експлуатацію якого була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № ЕР-229690744 (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 250 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн), 2 березня 2026 року Товариство звернулося до Компанії з претензією (заявою) про виплату страхового відшкодування від 2 березня 2026 року вих. № 032016/03. Копія вказаної заяви з доказами її направлення засобами поштового зв`язку на адресу відповідача наявні в матеріалах справи. Однак, відповіді на вказану претензію (заяву) позивачем отримано не було.
За змістом частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
За статтею 5 Закону страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. 
Згідно з пунктами 9, 10 частини 1 статті 1 Закону страховик відповідальної особи - це страховик, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до якого застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу, під час використання якого заподіяно шкоду забезпеченому транспортному засобу потерпілої особи; страховик потерпілої особи - це страховик, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до якого застраховано цивільно-правову відповідальність потерпілої особи, транспортному засобу якої заподіяно шкоду.
За статтею 14 Закону у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату в зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. У разі настання події, що є підставою для здійснення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, чинних на день настання такої події, а для регламентної виплати, визначеної пунктом 4 частини 1 статті 43 цього Закону, - у межах страхових сум, встановлених на день укладення внутрішнього договору страхування, за яким здійснюється така виплата, зобов`язано у встановленому цим Законом порядку здійснити регламентну виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи (стаття 18 Закону).
Відповідно до частини 4 статті 19 Закону страховик потерпілої особи, який здійснив пряме врегулювання страхового випадку, має право зворотної вимоги до страховика відповідальної особи у розмірі фактично здійснених витрат на врегулювання страхового випадку та здійсненої страхової виплати з урахуванням положень частини п`ятої цієї статті. Розмір такої вимоги не може перевищувати розміру витрат, розрахованих відповідно до вимог цього Закону.
За статтею 27 Закону страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із: відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами 2 і 3 цієї статті; евакуацією (доставкою) транспортного засобу в межах 150 кілометрів (якщо інша відстань не погоджена між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою) від місця дорожньо-транспортної пригоди на території України до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки на території України, або до місця здійснення відновлювального ремонту на території України, а також від місця проживання потерпілої особи або місця стоянки на території України до місця здійснення відновлювального ремонту на території України; оплатою послуг стоянки, якщо транспортний засіб з поважних причин необхідно перемістити на стоянку, але не більше ніж до дати отримання страхової виплати. Витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини 3 цієї статті.
Для отримання страхової (регламентної) виплати потерпіла особа чи інша особа, яка має право на її отримання (далі - заявник), подає страховику, а у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону, - до МТСБУ, заяву про страхову виплату, заяву про регламентну виплату у строк, що не перевищує: один рік з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (у випадках, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 43 цього Закону, - з дня припинення членства страховика в МТСБУ), - якщо шкоду заподіяно майну потерпілої особи; три роки з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (у випадках, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 43 цього Закону, - з дня припинення членства страховика в МТСБУ), - якщо шкоду заподіяно життю або здоров`ю потерпілої фізичної особи. Граничний строк для прийняття рішення за заявою про страхову (регламентну) виплату становить 60 календарних днів з дня подання заяви та всіх необхідних у відповідному страховому випадку документів, передбачених частиною 3 цієї статті, з урахуванням положень цієї частини та частини 7 цієї статті (стаття 32 Закону).
Відповідно до статті 34 Закону страховик (МТСБУ) зобов`язаний у строк, передбачений частиною 5 статті 32 цього Закону, письмово у спосіб, зазначений у заяві про страхову (регламентну) виплату, повідомити заявника про прийняте за його заявою рішення. Страховик (МТСБУ) зобов`язаний здійснити страхову (регламентну) виплату протягом трьох робочих днів з дня направлення заявнику повідомлення про прийняте рішення за його заявою про здійснення такої виплати.
Частиною 1 статті 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вини.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. 
У той же час саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог - наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. 
Суд звертає увагу на те, що на відміну від адміністративного правопорушення, у якому всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, для настання цивільно-правової відповідальності особи за заподіяння матеріальної шкоди позивач повинен довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності. 
За частиною 1 статі 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підтвердження обставин спірної ДТП та вини водія транспортного засобу "Mercedes-Benz Sprinter", держаний номерний знак НОМЕР_2 , у її вчиненні, позивач долучив до матеріалів справи лише копію довідки Національної поліції України від 9 листопада 2025 року № 3025314574361206 та копію постанови Віньковецького районного суду Хмельницької області від 28 січня 2026 року в справі № 670/770/25.
У той же час, згідно вищевказаної довідки НПУ єдиним учасником спірної ДТП та винною у ній особою значиться виключно водій застрахованого позивачем транспортного засобу "Volkswagen ID.4 PRO", державний номерний знак: НОМЕР_1 , - ОСОБА_1 . 
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення. Відсутність одного з елементів юридичних ознак складу правопорушення не утворює складу правопорушень.
У свою чергу, предметом розгляду справи № 670/770/25 про адміністративне правопорушення була виключно наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Наявність складу адміністративного правопорушення в діях інших осіб під час спірної ДТП, у тому числі водія транспортного засобу "Mercedes-Benz Sprinter", державний номерний знак НОМЕР_2 , у вказаній постанові встановлена не була.
Судом враховано, що відсутність у матеріалах справи судового рішення, яким особу було притягнуто до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не може бути достатньою підставою для відмови у відповідному позові, оскільки таке рішення є обов`язковим для суду, проте не є єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 16 липня 2018 року в справі № 910/20412/16.
Разом із цим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази та документи, з яких можна було б встановити обставини спірної ДТП, зокрема факт випадіння глушника автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter", державний номерний знак НОМЕР_2 , як і наявність будь-яких інших ознак технічної несправності вказаного транспортного засобу, про що зазначав позивач у своєму позові.
У свою чергу, у постанові Віньковецького районного суду Хмельницької області від 28 січня 2026 року у справі № 670/770/25 зазначено, що в матеріалах вказаної адміністративної справи наявні виключно фотознімки, на яких зафіксовано сторонні предмети, що знаходяться на проїзній частині дороги, у тому числі глушник автомобіля, а також фотознімки автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter", державний номерний знак НОМЕР_2 . Відомості про існування будь-яких доказів, які підтверджують приналежність вказаних предметів та деталей вказаному транспортному засобу, зокрема, письмових пояснень водія застрахованого відповідачем транспортного засобу, у вказаній постанові відсутні. Такі докази відсутні й у матеріалах даної справи.
При цьому, зі змісту поданих позивачем копій довідки Національної поліції України від 9 листопада 2025 року № 3025314574361206 та копії постанови Віньковецького районного суду Хмельницької області від 28 січня 2026 року в справі № 670/770/25 неможливо встановити ні дійсний технічний стан застрахованого відповідачем транспортного засобу на момент скоєння спірної ДТП, ні наявність його технічної несправності. Докази огляду вказаного автомобіля чи проведення його відновлювального ремонту в частині конструкції для випуску відпрацьованих газів у матеріалах справи відсутні й позивачем до суду подані не були.
Більш того, у матеріалах справи взагалі відсутня будь-яка інформація про водія автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter", державний номерний знак НОМЕР_2 (його прізвище, ім`я, інші ідентифікуючі дані), який, на думку позивача, є винним у вчиненні спірної ДТП. Також у матеріалах справи відсутні будь-які дані про власника вказаного транспортного засобу.
У той же час, як вже було зазначено судом, закриваючи адміністративне провадження стосовно ОСОБА_1 , Віньковецький районний суд Хмельницької області виходив саме з того, що з наявних у зазначеній адміністративній справі доказів неможливо встановити момент втрати вищевказаним транспортним засобом глушника та можливість (неможливість) уникнення ОСОБА_1 наїзду на таку перешкоду. Такі докази відсутні й у даній господарській справі.
Жодних інших доказів, які підтверджують позицію позивача щодо наявності права вимоги до відповідача, матеріали справи не містять, як і не містять інших доказів, на підставі яких суд має можливість встановити фактичні обставини події, що сталася 9 листопада 2025 року.
Оскільки позивач взагалі не вказав, яка особа була водієм автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter", державний номерний знак НОМЕР_2 , а також не довів належними і допустимими доказами наявності протиправної поведінки цієї особи, наявності причинно-наслідкового зв`язку між такою протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у сумі 92 875,00 грн за відновлювальний ремонт автомобіля "Volkswagen ID.4 PRO", державний номерний знак НОМЕР_4 .
У зв`язку з цим, позов Товариства про стягнення з відповідача виплаченої суми страхового відшкодування є необґрунтованим, а відтак задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин у задоволенні позову Товариства слід відмовити в зв`язку з його необґрунтованістю.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-249, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27 липня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко