Справа № 756/15731/25
Провадження № 2/756/1620/26

УКРАЇНА

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року       місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Ткач М.М.,
за участі секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,
представника позивача - Лебедєва В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності за набувальною давністю,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лебедєв В.В. звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з вказаним позовом, в якому просив визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначено, серед іншого, що позивач народилась і проживала в місті Дзержинськ, Донецької області (нині - місто Торецьк, Бахмутського району, Донецької області). На початку 2010 року познайомилась з ОСОБА_3 , з яким з червня 2010 року стала разом проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Власником вказаної однокімнатної квартири на підставі Договору купівлі-продажу від 04.07.1995 являлась дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_4 будь-хто із спадкоємців спадщину не прийняв, проте ОСОБА_3 на момент смерті його дружини, а саме станом на травень 2009 року, проживав разом із нею у вищезазначеній квартирі. Державна реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_3 не проводилась, оскільки він перебував у скрутному матеріальному становищі. При цьому, договір про надання комунальних послуг також залишився на ім`я померлої ОСОБА_4 . Після смерті дружини ОСОБА_3 продовжив проживати у вказаній квартирі. Через деякий час після знайомства позивача з ОСОБА_3 позивач переїхала до нього на постійне місце проживання. Згодом разом з ними почали проживати діти позивача: син ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_8 та онук ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2014 році стан здоров`я ОСОБА_3 різко погіршився. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Організація процедури кремації та поховання ОСОБА_3 була проведена силами та за власний кошт позивача. Також, позивач займалась процедурою реєстрації сметі ОСОБА_3 . Після смерті дружини ОСОБА_4 . ОСОБА_3 був одиноким і не мав ні родичів, ні близьких, оскільки під час спільного проживання ОСОБА_3 з позивачем, а також в період після його смерті, родичів, які мали би намір прийняти спадщину або цікавились би долею квартири не виявилось. Позивач продовжує проживати у вказаній квартирі, тобто добросовісно та відкрито володіє та користується чужим майном більше 10 років. За наведених обставин просила позов задовольнити.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09.10.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
28.11.2025 до суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі.
Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22.12.2025 серед іншого, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.
Допитаний у судовому засіданні 29.01.2026 свідок ОСОБА_10 суду показала, що ОСОБА_1 знає з 2010 року, разом із нею працювали, проживали в одному парадному. Познайомилась з ОСОБА_1 у грудні 2010 року, ОСОБА_3 знала як чоловіка ОСОБА_1 . Вони проживали разом без реєстрації шлюбу. В 2015 році ОСОБА_3 помер. Хто є власником квартири свідку не відомо, також, не відомо чи знала ОСОБА_1 інформацію про власників квартири. ОСОБА_1 проживає у спірній квартирі тривалий час, раніше проживала в квартирі разом зі своїми дітьми, на даний час разом із нею проживає її мати та онуки. 
Допитаний у судовому засіданні 29.01.2026 свідок ОСОБА_11 , суду показав, що ОСОБА_1 є його колегою та сусідкою. Познайомились з ОСОБА_1 в кінці 2010 року. З того часу вона проживала в спірній квартирі разом із ОСОБА_3 , який помер у 2015 році. Разом із позивачкою проживали її діти син та донька, зараз з нею проживає її мати. Інформація про власника квартири та інших спадкоємців йому не відомо.
Ухвалою Оболонського суду міста Києва від 19.02.2026 витребувано у Одинадцятої київської державної нотаріальної контори інформацію зі спадкового реєстру про наявність (відсутність) заведених спадкових справ: після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище -« ОСОБА_4 »), ІНФОРМАЦІЯ_4 та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із зазначенням найменування державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса, яким відкривались спадкові справи, у разі наявності відкритих спадкових справ у Одинадцятої київської державної нотаріальної контори надіслати належним чином засвідчені копії спадкових справ. Витребувано у Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації інформацію, яка міститься в інформаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва» про осіб, які були зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 15.05.2009 та 08.08.2015, а також інформацію про зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище -« ОСОБА_4 »), ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 та зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .
11.03.2026 до суду від Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації на виконання вимог ухвали суду надійшла інформація.
18.03.2026 до суду від Одинадцятої київської державної нотаріальної контори на виконання вимог ухвали суду надійшли копії спадкових справ № 1321/2009 та №94/2016.
Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25.03.2026 залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 .
Ухвалою Оболонського суду міста Києва від 25.03.2026 витребувано у Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори відомості щодо складеного заповіту померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та за наявності заповіту - належним чином засвідчену копію такого заповіту.
27.05.2026 до суду від Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори на виконання вимог ухвали суду надійшли інформація про відсутність запитуваної спадкової справи.
Представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Лебедєв В.В. у судовому засіданні, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.
Представник відповідача Київської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. При цьому, від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких серед іншого просить розглядати справу за відсутності представника Київської міської ради.
Третя особа у судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась, причини своє неявки суду не повідомила.
Суд, заслухавши учасника судового процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку.
Як убачається з матеріалів справи, 20.05.1994 Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного м. Києва було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , (дошлюбне прізвища - ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 402, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 20.05.1994.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 15.05.2009, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 213.
Згідно із договору купівлі-продажу, зареєстрованого Українською біржею «Десятина» 04.07.1995 за № 1/4229-А/747, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_13 .
За свого життя ОСОБА_4 , 27.06.2003 склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно ОСОБА_2 .
З матеріалів спадкової справи № 1321/2009 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 18.09.2009 із заявою про прийняття спадщини за заповітом до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 . Також, цього ж, числа, 18.09.2009 із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори звернувся чоловік померлої ОСОБА_3 . Інші особи, із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Свідоцтва про право на спадщину згідно даних матеріалів спадкової справи не видавались.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 10.08.2015, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у міста Києві, актовий запис № 12375.
З матеріалів спадкової справи № 94/2016, яка заведена після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори звернулася позивач ОСОБА_1 , якій завідувачем нотаріальної контори було зазначено про необхідність подачі документів, у тому числі, що підтверджують родинні зв`язки з померлим, у з`язку з чим позивач звернулась з відповідним позовом до суду. Інші особи, із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Свідоцтва про право на спадщину згідно даних матеріалів спадкової справи не видавались.
За змістом ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).
У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України).
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).
Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ст. 1273 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Із матеріалів справи убачається, що спадщину після померлої ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 своєї заяви про прийняття спадщини не відкликала, заяви про відмову від спадщини не подавала.
Відтак, не дивлячись на відсутність виданого на ім`я ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зазначене майно (його частка) належить вказаній спадкоємиці. Тобто, остання має не зареєстроване у встановленому законом порядку право власності на спірну квартиру у порядку спадкування за заповітом, що в цілому не позбавляє її права власності це на майно, адже законодавством не передбачено будь-якого присічного строку для фактичного отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свого свідоцтва про право на спадщину та проведення державної реєстрації права власності.
Отже, у справі встановлено належність спірного спадкового майна (його частини), як спадкоємиці майна померлої ОСОБА_2 .
Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.
У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи, без наявності відповідного клопотання сторони позивача здійснювати заміну неналежного відповідача та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, або не до всіх осіб, які мають відповідати за позовом, та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним або залучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05.05.2019 у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).
Частиною 1 ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним достатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
У постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Разом з тим, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі №761/23904/19 дійшов висновку, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Незалучення до участі у справі особи як належного відповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної участі, є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом та просить суд визнати за ним право власності на квартиру за набувальною давністю і ці вимоги заявлені лише до Київської міської ради, не дивлячись на те, що після смерті ОСОБА_4 прийняла спадщину ОСОБА_2 .
Суд зазначає, що висновки суду по суті вирішення даного спору про обґрунтованість або необґрунтованість вимог позову мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників, водночас у цій справі належний суб`єктний склад сторони відповідача відсутній.
Одночасно, слід зазначити, що стаття 344 ЦК України не поширюється на частку у спільній частковій власності, яка не є окремим об`єктом нерухомості.
Механізм припинення права на частку у спільному майні передбачений у статті 365 ЦК України.
Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 12.03.2018 у справі № 713/2055/16-ц.
З урахуванням наведеного, враховуючи межі судового розгляду, засади цивільного судочинства, зважаючи на заявлені позовні вимоги та встановлені обставини у сукупності, враховуючи наведене судом вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
У порядку ч. 2 статті 141 ЦПК України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. 
Керуючись статтями 2-5, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 13.07.2026. 
Відомості про сторін:
1. Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 );
2. Відповідач: Київська міська рада (код ЄДРПОУ 22883141, юридична адреса: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36);
3. Третя особа: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 )

Суддя              М. М. Ткач