Справа № 538/2430/25
Провадження № 2/538/323/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2026 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Бондарь В.А.
за участю секретаря судового засідання – Андріяки О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лохвицького районного суду Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» директор Хлопкова М.С. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 171513 від 14.02.2025 року в розмірі 11071 грн 02 коп та судові витрати пов`язані з розглядом справи: а саме судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп та витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. 
Мотивуючи свої вимоги наступним чином, що 14.02.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідач ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № 171513 на суму 6677 грн у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 1914be88. На виконання умов кредитного договору, 14.02.2025 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. 16.04.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт капітал» уклали Договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 4 від 03.07.2025 року до Договору факторингу, ТОВ «Юніт капітал» отримало право вимоги до відповідача за Кредитним договором № 171513 від 14.02.2025 року. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання, надав відповідачу кошти, відповідно до умов кредитного договору. Згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному кредитним договором. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повертав наданий йому кредит в строки. Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором № 171513 від 1402.2025 року, становить 12271 грн 02 коп, яка складається з наступного: 6667 грн – заборгованість по тілу кредиту; 3903 грн 02 коп – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 грн – заборгованість по комісії, 1200 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). З огляду на неналежне виконання відповідачем взятих зобов`язань, та наявність заборгованості, позивач вимушений звернутись до суду та просить борг в сумі 11071 грн 02 коп, яка складається з наступного: 6667 грн – заборгованість по тілу кредиту; 3903 грн 02 коп – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 грн – заборгованість по комісії стягнути із відповідача в примусовому порядку та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Відповідач ОСОБА_1 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, Правила надання грошових коштів та банківських металів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю «Креді плюс» від 26.06.2024 та витяг з довідки про перерахування грошових коштів та факту перерахування коштів не є належними доказами по справі. Позивачем не надано будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме їй, а також доказів про те, що особа була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи не долучено до матеріалів справи. Долучені до матеріалів справи Правила надання грошових коштів та банківських металів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю «Креді плюс» від 26.06.2024 не містять жодних підтверджень, що саме в цій редакції вона ознайомилася з вказаними вище правилами, не містять підпису позичальника та яких договорів вони стосуються. Витяг з довідки про перерахування грошових коштів та факту перерахування коштів не є первинним документом. Кредитний договір не містить повного номера картки споживача чи розрахункового рахунку на який перераховуються кошти. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Окрім того, зазначила, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу є завищеною.
Представник ТОВ «Юніт капітал» Хлопокова М.С. надала відповідь на відзив, в якому заперечує щодо доводів та пояснень відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву.
В судове засідання представник позивача директор Хлопкова М.С. не з`явилася, в позовній заяві просила розглядати справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлений про дату, подала відзив на позовну заяву.
За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 14.02.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідач ОСОБА_1 уклала Кредитний договір № 171513 на суму 6667 грн у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 
Відповідач, діючи свідомо та добровільно, без будь-якого примусу чи тиску, виявила намір отримати кредитні кошти та здійснила реєстрацію на офіційному веб-сайті кредитодавця. Відповідач приєдналася до публічної частини, прийняв умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять єдиний кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом 1914be88, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами.
Відразу після вчинених дій відповідача, 14.02.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо нарахування грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується довідкою про перерахування коштів.
16.04.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» ТОВ «Юніт капітал» уклали договір факторингу №16042025. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 4 від 03.07.2025 до договору факторингу та Акту приймання-передач реєстру прав вимоги № 4 від 03.07.2025 до договору факторингу до позивача перейшло право вимоги.
Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором № 171513 від 14.02.2025, становить 12271 грн 02 коп, яка складається з наступного: 
- 6667 грн – заборгованість по кредиту; 
- 3903 грн 02 коп – заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 
- 501 грн – заборгованість по комісії;
- 1200 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 171513 від 14.02.2025 у розмірі 1101 грн 02 коп, яка складається з наступного: 6667 грн – заборгованість по кредиту; 3903 грн 02 коп – заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 501 грн – заборгованість по комісії.
Згідно повідомлення Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260425/331-БТ від 04.05.2026 на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 . Фінансовий номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операції за платіжною карткою № НОМЕР_2 за період з за період 14.02.2025 – 19.02.2025 НОМЕР_3 . Вказаний номер телефону також знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 (а.с. 79).
Згідно виписки за договором №б/н за період 14.02.2025 – 19.02.2025, наданої АТ КБ «Приватбанк» на виконання вимог ухвали суду від 11 березня 2026 року, 14 лютого 2025 року на картку ОСОБА_1 було зараховано 5000 грн 25 коп (а.с. 80).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтями 526, 530, 536, 629 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, та вимог цього Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до частини сьомої та дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з частинами першою та другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Верховний Суд в постанові від 07.02.2018 в справі № 2-2035/11 виснував, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-1383/2010 зазначила, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-1383/2010 зазначила, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
ТОВ «Юніт-Капітал» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах.
Відповідач не виконав свого зобов`язання, платежів для погашення заборгованості не здійснив ні на рахунки ТОВ «Юніт капітал», ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс».
Щодо стягнення 501 грн – заборгованості по комісії та 1666 грн 75 коп сума комісії за надання кредиту складає, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25,00 від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини.
Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 2.6. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п .2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом (в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 2.6. договору.
Підпункт 2.2.1. договору, сума (загальни розмір) кредиту становить 6667 грн (шість тисяч шістсот шістдесят сім грн 00 коп) надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 5000, 25 грн на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_4 , у національній валюті; у розмірі 1666.75 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.
Відповідно до п. 2.5 договору, комісія за надання кредиту складає 1666,75 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою та сьомою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Аналіз умов договору про споживчий кредит № 171513 від14.02.2025 свідчить про те, що комісія за видачу кредиту в розмірі 1666 грн 75, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про те, що положення договору про споживчий кредит № 171513 від 14.02.2025 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1666 грн 75 коп суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» вищезазначеної заборгованості за комісією за надання кредиту, отже тіло кредиту становить 5000 грн 25 коп.
Відтак, суд доходить висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором № 171513 від 14.02.2025 в розмірі 8903 грн 27 коп, з яких: 5000 грн 25 коп – заборгованість за тілом кредиту та 3903 грн 02 коп – заборгованість за процентами.
Відповідна сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів.
Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором підлягають задоволенню частково.
Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Отже, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1948 грн 08 коп.
Стороною позивача ставиться вимога про стягнення на користь товариства 7000 гр. на правову допомогу.
Вирішуючи питання щодо задоволення позову в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В підтвердження заявлених вимог представником позивача до позовної заяви долучено копію Договору про надання правової (правничої) допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року, додаткової угоди до нього № 25770894112 від 10.09.2025 року та копію акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року.
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Також суд бере до уваги, що спір стосується правовідносин споживчого кредитування і виник внаслідок отримання відповідачем кредиту в розмірі 5000 грн 25 коп.
Оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 7000 грн є необґрунтованою та неспівмірною з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, а також не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультацією та складанням позовної заяви).
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, процесуальну поведінку учасників справи, часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 2000 грн, оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціні позову, а також результат розгляду справи судом, зміст і значення остаточного рішення суду для сторін.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 211, 247, 259, 263 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 525, 526, 610, 611, 633, 634, 1054 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, офіс 333, код ЄДРПОУ: 43541163) заборгованість за кредитним договором № 171513 від 14.02.2025 у розмірі 8903 грн 27 коп, яка складається з: 5000 грн 25 коп – заборгованість за тілом: 3903 грн 02 коп – заборгованість за відсотками.
В частині інших позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, офіс 333, код ЄДРПОУ: 43541163) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 1948 грн 08 коп та 2000 грн витрати на правову допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками

Суддя В.А. Бондарь